Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/374/17
Провадження № 2/273/322/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Новицького Є. А. секретаря судових засідань Макарчук І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за позовом ОСОБА_2 до Баранівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на спадковий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року до Баранівського районного суду звернувся ОСОБА_2 (надалі також позивач) з позовом до Барановської міської ради (надалі також відповідач) про визнання права власності на спадковий будинок.

Позов обґрунтовувався тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Острожок Баранівського району Житомирської області помер батько позивача ОСОБА_8, який залишив заповіт рідній сестрі позивача ОСОБА_3, але спадщину вона не приймала та приймати не бажає.

У зв'язку з викладеним спадщина відкрилася за законом.

Після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями першої черги є: позивач - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Інших спадкоємців які б мали право на спадкове майно немає.

Позивач 23.02.2012 року отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, яка за життя належала його батьку ОСОБА_8, проте свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок йому отримати не вдалося, адже правовстановлюючі документи на домоволодіння відсутні про що він отримав у квітні 2017 року вмотивовану відмову нотаріуса. Для захисту своїх спадкових прав позивач вирішив звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надійшла заява про те, що він підтримує заявлені позовні вимоги, позов просив задовольнити, а справу слухати без його участі.

Від представника відповідача Барановської міської ради до Баранівського районного суду надійшла заява про визнання відповідачем заявлених позивачем вимог, справу просив слухати без його участі, не заперечував проти ухвалення рішення.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, на адресу суду через канцелярію направили заяви, в яких зазначили, що позов визнають, на спадкове майно не претендують та просять слухати справу у їх відсутність.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України.

На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів.

Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.06.2009 року виданого виконавчим комітетом Рогачівської сільської ради Баранівського району Житомирської області. (а.с. 8).

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Барановської міської ради від 06.04.2017 року №403 на підставі по господарської книги №13 за 2011-2015 роки померлий ОСОБА_8 постійно проживав та був зареєстрований на момент смерті в АДРЕСА_1. (а.с 14).

За життя ОСОБА_8 склав заповіт на користь своєї доньки ОСОБА_3, яка спадщину не прийняла, внаслідок чого спадщина відкрилася за законом.

Рішенням Баранівського районного суду від 26.01.2012 року ОСОБА_2 було визначено додатковий строк для прийняття спадщини, яку він у вказані строки прийняв.

Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину, а саме, на житловий будинок за АДРЕСА_1 він не зміг за відсутністю правовстановлюючих документів про що отримав відповідь нотаріуса від 04.04.2017 року №408/02-14. (а.с. 13).

Згідно повідомлення комунального підприємства «Новоград-Волинського міжміського бюро технічної інвентаризації» від 29.03.2017 року право власності на будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 не було зареєстроване за ОСОБА_8 (а.с. 12).

Отже, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, що відповідає приписам ст. 392 ЦК України.

Житловий будинок було збудовано в 1977 році, а решту господарських будівель і споруд біля нього в період з 1939 по 1980 р.р., що відповідає запису Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок. (а.с. 10).

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, що відповідає приписам пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Окрім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Таким чином, будівництво будинку та надвірних споруд було завершено до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для встановлення виникнення права власності у спадкодавця на зазначене майно слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Стаття 100 ЦК УРСР 1963 року визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Норми ЦК УРСР в редакції 1963 року не передбачали обов'язкову державну реєстрацію нерухомого майна.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Таким чином, зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1297 ЦК України встановлюється обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_8, який у встановлені законом строк прийняв спадщину після свого спадкодавця та є таким, що має право на житловий будинок АДРЕСА_1

Зважаючи на викладене, враховуючи відсутність правовстановлюючих документів в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, позивач, виходячи з наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказу Мін'юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та Закону України «Про нотаріат» позбавлений можливості оформити спадщину нотаріально, в зв'язку з чим порушені права підлягають захисту в обраний позивачем спосіб, що відповідає допущеному порушенню. Беручи до уваги фактичне визнання позову відповідачами, що не порушує права та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1, як за спадкоємцем за законом першої черги, право власності на спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Острожок Баранівського району Житомирської області ОСОБА_9, а саме: на житловий будинок за АДРЕСА_1 та на всі надвірні будівлі: веранду «а», прибудову «а-1», ганок №1, ганок № 2, літню кухню «Б», сарай «В», сарай «Г», вбиральню «Д», навіс «Е», погріб №3, колодязь № 4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Баранівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Є. А. Новицький