Справа № 128/1015/17
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі -Кіяниця А.О., без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, яка подана та підписана його представником згідно довіреності ОСОБА_2 до Стадницької сільської ради Вінницького району про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2017 року до Вінницького районного суду надійшла позовна ОСОБА_1, яка подана та підписана його представником згідно довіреності ОСОБА_2 до Стадницької сільської ради Вінницького району про визнання права власності в порядку спадкування.

Поданий позов позивач обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача ОСОБА_3 в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області.

Вказує, що після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3 як члену колгоспного двору, в зв'язку з цим, він не має можливості оформити свої спадкові права в державній нотаріальній конторі.

Зазначає, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 були: дружина померлого, (мати позивача) ОСОБА_4, та позивачка (донька померлого).

Спадщину на протязі шести місяців з моменту смерті ОСОБА_3 фактично прийняла його дружина -ОСОБА_4, так як постійно проживала в спадковому будинку АДРЕСА_1, вступила в оперативне управління спадковим майном. Позивачка спадщину після смерті батька не прийняла.

Вказує, що згідно виписок погосподарських книг Стадницької сільської ради будинковолодіння АДРЕСА_1 вносилося до суспільної групи колгоспних дворів станом на 15.04.1991 року і його членами були двоє осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тобто їх частки є рівними згідно норм ст. 120 ЦК України в редакції 1963 року, тобто дорівнюють по 1/2 частці на кожного.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_4 в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області.

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на: будинковолодіння АДРЕСА_1 Вінницької області, 1/2 частка якого належала ОСОБА_4, як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на майно двору станом на 15.04.1991 року згідно погосподарських книг Стадницької сільради, а іншу 1/2 частка будинковолодіння ОСОБА_4 успадкувала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року чоловіка ОСОБА_3, але за життя не оформила своїх спадкових прав.

Вказує, що 11 січня 1994 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала все майно, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, - ОСОБА_1.

Тому, позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_4 Спадщину після смерті матері позивачка прийняла, так як у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини.

Просить суд визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_4, яка фактично прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року чоловіка ОСОБА_3, але за життя не оформила своїх спадкових прав, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 Вінницької області.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з'явилися, але через канцелярію суду представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача -Стадницької сільської ради Вінницького району також в судове засідання не з'явився , надавши суду заяву про розгляд даної справи у його відсутності, при розгляді справи покладається на розсуд суду.

Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності не з*явившихся осіб.

Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованій та такий, що підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача ОСОБА_3 в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8).

Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3, як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на майно двору станом на 15.04.1991 року згідно погосподарських книг Стадницької сільради та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Вінницької районної ради за № 128 від 19 травня 1988 року, згідно якого вказане будинковолодіння належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 (а.с.21,34-41).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 були: дружина померлого, ОСОБА_4, та позивач ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті батька не прийняла. Спадщину на протязі шести місяців з моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 фактично прийняла його дружина -ОСОБА_4, так як постійно проживала в спадковому будинку АДРЕСА_1, вступила в оперативне управління спадковим майном, а саме: займалася побілкою кімнат в житловому будинку, проводила ремонт огорожі та інше, обробляла земельну ділянку, що підтверджується довідкою Стадницької сільської ради від 06.04.2017 року за № 310, випискою з будинкової книги, виписками з погосподарських книг (а.с.27-28, 30, 34-41).

Однак, за життя ОСОБА_4 не оформила свої спадкові права після смерті чоловіка, спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 - не заведена, про що свідчить лист з Вінницької державної нотаріальної контори від 28.04.2017 року №834/01-16 (а.с.56).

Згідно виписок погосподарських книг Стадницької сільської ради будинковолодіння АДРЕСА_1 вносилося до суспільної групи колгоспних дворів станом на 15.04.1991 року і його членами були двоє осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тобто їх частки є рівними згідно норм ст. 120 ЦК України в редакції 1963 року, тобто дорівнюють по ? частці на кожного (а.с.34-41).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_4 в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7).

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на: будинковолодіння АДРЕСА_1 Вінницької області, 1/2 частка якого належала ОСОБА_4, як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на майно двору станом на 15.04.1991 року згідно погосподарських книг Стадницької сільради, а іншу 1/2 частку будинковолодіння ОСОБА_4 успадкувала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року чоловіка ОСОБА_3, але за життя не оформила своїх спадкових прав.

11 січня 1994 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала все майно, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, - ОСОБА_1. Даний заповіт був посвідчений 11 січня 1994 року ОСОБА_6, секретарем виконавчого комітету Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за 1 (а.с.12).

ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_4, спадкоємці першої черги за законом, особи що мають право на обов'язкову частку у спадщині - відсутні. Спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_4 позивач прийняла, так як у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, що підтверджується постановою Вінницької районної державної нотаріальної контори від 10 березня 2017 року за № 443/02-17 (а.с.32) та листом з Вінницької державної нотаріальної контори від 28.04.2017 року №834/01-16 (а.с.56).

Оформити свої спадкові права в нотконторі позивач не має можливості, оскільки на момент видачі свідоцтва №155 на право особистої власності на жилий будинок виданого виконкомом Стадницької сільської Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області «06» січня 1989 року на підставі рішення виконкому Вінницької райони: Ради народних депутатів від «19» травня 1988 року за №128, діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, встановити з вищезазначеного документа, яка частка зазначеного спадкового будинку належала ОСОБА_3, який помер «ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, яка померла «ІНФОРМАЦІЯ_3, не можливо, що підтверджується постановою Вінницької районної державної нотаріальної контори від 10 березня 2017 року за № 443/02-17 (а.с.32).

Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, до даних правовідносин необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини, тобто ЦК УРСР 1963 року та Земельного кодексу України 1990 року (в редакції 1992 року).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.551 ЦК УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, як голова колгоспного двору АДРЕСА_1 та його дружина ОСОБА_7, були родиною, оскільки за господарством рахується один житловий будинок, в якому вони проживали та вели спільне господарство, в них був спільний побут і спільний двір. Станом на 1991 рік даний будинок відносився до типу колгоспного двору, в якому вони проживали та були зареєстровані.

ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3

У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Станом на 15 квітня 1991 року, інші члени колгоспного двору відсутні.

Позивач у справі є єдиною спадкоємицею, після смерті ОСОБА_4, за заповітом.

Реалізувати своє право як спадкоємця після смерті спадкодавця поза судовим порядком , позивач не має можливості, оскільки спірний будинок відноситься до суспільної групи- колгоспний двір.

Тому, захист спадкового права позивача, підлягає захисту судом , шляхом задоволення позову про визнання права власності на даний будинок в порядку спадкування за заповітом оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством, а ОСОБА_4, фактично прийняла спадщину після свого чоловіка ОСОБА_3, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, а також, не порушує прав та інтересів третіх осіб .

Керуючись ст. ст. 10,11,60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, яка подана та підписана його представником згідно довіреності ОСОБА_2 до Стадницької сільської ради Вінницького району про визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, яка фактично прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, але за життя не оформила своїх спадкових прав, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 Вінницької області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня отримання його копії , шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: