УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив встановити факт його спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 з червня 2001 року до 07 вересня 2013 року; визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, Ѕ частину автомобіля «Додж Нітро», д.н. НОМЕР_2, Ѕ частину гаража НОМЕР_3, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Каштанова, 11, гаражного кооперативу «Каштан» 2, Ѕ частину торгівельного павільйону на ринку по вул. Калинова та вул. Косіора в м. Дніпропетровську.

Позов мотивовано тим, що з червня 2001 року по 7 вересня 2013 року сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_7 За час їхнього проживання однією сімє`ю без реєстрації шлюбу, ними за спільні кошти набуто у власність рухоме та нерухоме майно. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про порядок поділу спільного майна, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року позов задоволено частково. Встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по вересень 2013 року. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 В порядку поділу спільного майна визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину АДРЕСА_1, шляхом припинення права спільної сумісної власності на цю квартиру. Визнано автомобіль «Додж - Нітро», державний номерний знак НОМЕР_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ вказаного автомобіля та за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину автомобіля. Припинено право спільної сумісної власності на зазначений автомобіль. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку із чим, обґрунтовано скасував рішення місцевого суду та вирішив спір по суті.

Скасовуючи рішення місцевого суд, апеляційний суд правильно виходив з того, що визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу (спільного проживання), але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

В ході розгляду справи, суд апеляційної інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази, як кожному окремо, так і у їх сукупності дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено факт сумісного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по вересень 2013 року. Факт ведення спільного господарства та наявність у сторін спільного бюджету не підтверджено належними і допустимими доказами.

При цьому, обставини, на які посилався позивач на підтвердження своїх вимог спростовано відповідачем в ході розгляду справи.

Так, заперечуючи проти доводів позивача щодо спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відповідач посилалася на торговий патент НОМЕР_4, виданий 10 червня 2011 року Федеральною міграційною службою УФМС Росії по Ярославській області», з якого вбачається, що починаючи з грудня 2010 року по 14 січня 2012 року вона постійно проживала в Російській Федерації.

На спростування доводів позивача про те, що він є біологічним батьком дитини ОСОБА_5, відповідач надала витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька, внесених відповідно до частини першої ст.135 Сімейного кодексу України, щодо дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно якого матір'ю дитини записана відповідач, батьком дитини записаний ОСОБА_8 (а.с.93).

Вказані докази не спростовані позивачем та їм надана належна оцінка апеляційним судом.

Крім того, відповідач вказувала, що квартира АДРЕСА_1, була придбана нею 17 березня 2012 року (а.с.98), за кошти, отримані від продажу квартири у місті Донецьк, отриманої у спадок після смерті її матері - ОСОБА_9, згідно договору купівлі-продажу від 1 жовтня 2011 року (а.с.97).

При цьому, доводи позивача про те, що він у період з червня 2001 року до 7 вересня 2013 року працював на різних підприємствах не підтверджені жодним доказом, довідки про отриману заробітну плату, або отримані доходи за цей період часу суду не надано.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено, що джерелом набуття квартири АДРЕСА_1 є спільні сумісні кошти або спільна праця сторін.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.С. Ткачук
І.М. Фаловська