Ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що у квітні, травні і вересні 2013 року на її адресу телефонували співробітники товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») і повідомили, що за ОСОБА_3 рахується кредитна заборгованість, хоча жодних правовідносин фінансового характеру з даним товариством не має. З метою з'ясування даних обставин, вона направила на адресу товариства звернення і 25 жовтня 2013 року отримала відповідь про відмову у наданні інформації, так як вона змінила своє прізвище після одруження на ОСОБА_3. Нею направлено повторне звернення до товариства, з тексту листа від 17 січня 2014 року вона дізналася про те, що 17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення права вимоги і внаслідок укладеного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 21 липня 2008 року № 02/38-08.

Позивач стверджувала, що ніяких зобов'язань за договором від 21 липня 2008 року № 02/38-08, вона не має, цей договір від її імені, а на той час її прізвище було ОСОБА_3, було підписано іншою особою.

Посилаючись на положення ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та на застосування з боку банку нечесної підприємницької діяльності, а також на незаконні вимоги банку щодо повернення нею неотриманих кредитних коштів, ОСОБА_3 просила визнати недійсним договір від 21 липня 2008 року № 02/38-08.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3, виходячи із наявних у справі належних і допустимих доказів, одним із яких є висновок судово-почеркознавчої експертизи від 5 серпня 2016 року, яка була призначена у даній справі і проведена Кіровоградським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, відповідно до якого встановлено, що оспорюваний договір було підписано власноручно позивачем ОСОБА_3 Доказів на спростування цих обставин суду надано не було, а тому підстав для визнання недійсним договору від 21 липня 2008 року № 02/38-08 немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук М.В. Дем'яносов
А.В. Маляренко

Колегія суддів: