Провадження по справі № 2/752/114/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Марченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України, Публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Київська міська рада, про визнання права власності на будинок та виділ майна в натурі, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 06.06.2016 року в провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва Антонової Н.В. прийнято цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Публічне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд", про визнання права власності на будинок та виділ майна в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про припинення права власності, визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння, виділення частини домоволодіння в натурі та визнання права власності.

Так, 04.05.2007 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, третя особа Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна» про визнання права на будинок та виділ майна в натурі, в обґрунтування якого зазначила, що вона разом зі своїми трьома дітьми: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, з ІНФОРМАЦІЯ_9 проживає за адресою: АДРЕСА_2, за місцем проживання колишнього чоловіка ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7.

Вказала, що будинок належав на праві приватної власності матері колишнього чоловіка ОСОБА_10 на підставі посвідчення на право власності, виданого Київським окркомхозом від 17.09.1927 року за № НОМЕР_4.

Після смерті ОСОБА_11 ОСОБА_9 фактично прийняв спадщину, оскільки проживав у вказаному будинку з нею та дітьми, однак у нотаріальну контору своєчасно не звернувся та документів про право власності не отримав.

Посилалася на те, що оскільки вона з ІНФОРМАЦІЯ_9 добросовісно володіє та продовжує відкрито безперервно користуватися нерухомим майном, а саме будинком АДРЕСА_2, за згоди попередніх власників (матері колишнього чоловіки та колишнього чоловіка) понад 46 років, то відповідно до ст. 344 ЦК України, вважає, що набула право власності на вищевказаний будинок за набувальною давністю.

Також, з урахуванням того, що домоволодіння, у якому вона мешкає разом з дітьми, відноситься до літери «Б» та значиться за адресою: АДРЕСА_2, а домоволодіння під літерою «А», в якому мешкає відповідач, значиться за адресою: АДРЕСА_1, зважаючи на певний порядок володіння та користування, що склався між співвласниками, просила встановити факт поділу за нею домоволодіння під літерою «Б», загальною площею - 79,5 кв.м., житловою площею - 45,8 кв.м., як будинок АДРЕСА_2 та зобов'язати Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» зареєструвати за позивачем право власності на будинок АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2007 року позов задоволено. Припинено право власності ОСОБА_10 на ? частину домоволодіння по АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_2. Виділено в натурі ОСОБА_1 з домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2, окрему будівлю під літ. «Б», загальною площею 38,8 кв.м., житловою площею - 20,8 кв.м., як будинок АДРЕСА_2 та окрему будівлю під літ. «А», як будинок по АДРЕСА_1. Зобов'язано Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна» зареєструвати право власності на будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_1

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2008 року, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2007 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

15.01.2009 року від ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна» надійшла зустрічна позовна заява про поділ майна в натурі та визнання права власності, яке була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

Згідно заяви про уточнення позовних вимог від 06.04.2009 року, відповідач, позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_2 просив припинити право власності ОСОБА_12 на 1/6 частку домоволодіння АДРЕСА_1, визнати за ним право власності на 1/6 частку домоволодіння АДРЕСА_1, виділити йому в натурі з домоволодіння АДРЕСА_2 та з домоволодіння АДРЕСА_1 окрему будівлю під літ. «А», загальною площею 40,7 кв.м., жилою площею 25,0 кв.м., як житловий будинок АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на домоволодіння в цілому, зобов'язати Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна» зареєструвати право власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2009 року задоволено в повному обсязі позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна», про визнання права власності та виділ в натурі, та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна», про визнання права власності та виділ в натурі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2010 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2009 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

До спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву Голосіївської районної ради у м. Києві до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна», ОСОБА_3, ОСОБА_13 про припинення права власності та скасування реєстрації права власності.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.01.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляціного суду м. Києва від 20.05.2014 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_14, третя особа КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна» про визнання права власності на будинок та виділ майна в натурі та за зустрічним позовом Голосіївської районної ради у м. Києві до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_13, - її правонаступників ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_3, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна» про припинення права власності та скасування реєстрації права власності, з урахуванням ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 13.07.2011 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, зустрічний позов Голосіївської районної ради у м. Києві задоволено частково та припинено право власності на ? частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_10, припинено право власності на 1/20 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_3, припинено право власності на 9/20 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_13, зобов'язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна» скасувати право власності на ? частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_10, на 1/20 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_3, на 9/20 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_13. Позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.2014 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.01.2011 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20.05.2014 року та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Протокольною ухвалою суду від 22.04.2015 року до участі в справі як третіх осіб залучено Акціонерне товариство холдингову компанію «Київміськбуд», прокуратури Голосіївського району м. Києва та Службу у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Київ від 22.10.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа від 23.03.2016 року, залишено без розгляду зустрічну позовну заяву Голосіївської районної ради у м. Києві до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_13, її правонаступників - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_3, прокуратури Голосіївського району в місті Києві в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна», третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про припинення права власності та скасування реєстрації права власності.

Протокольною ухвалою суду від 19.07.2016 року до участі у справі як третіх осіб залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Службу у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

Протокольною ухвалою суду від 12.10.2016 року до участі у справі як третю особу залучено Київську міську раду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2016 року залишено без розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна» про припинення права власності, визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння, виділення частини домоволодіння в натурі та визнання права власності.

Протокольною ухвалою суду від 30.03.2017 року третю особу Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна» замінено на Головне територіальне управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України.

За час перебування справи в провадженні суду, стороною позивача предмет чи підстави позову не змінювалися, крім зміни позовної вимоги в частині заміни третьої особи Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна» на Головне територіальне управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України щодо зобов'язання Головного територіального управління державної реєстрації м. Києва Міністерства юстиції України зареєструвати право власності на будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_1.

Представники позивача ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Зазначили, що позивач ОСОБА_1, вийшовши заміж за ОСОБА_9, з ІНФОРМАЦІЯ_9 почала проживати за адресою: АДРЕСА_2, за вказаною адресою значилося і її зареєстроване місце проживання. На правах невістки у зазначеному домоволодінні позивач проживала по 2007-2008 роки, незважаючи на те, що будинок знаходився у непридатному для проживання стані, зокрема у 1996 році було відімкнено світло, не було опалення. Навіть в той час коли вже не могли користуватися будинком, позивач та її діти продовжували користуватися садом у якому були рідкісні сорти груш. Через постійний брак коштів, перебування чоловіка у місцях позбавлення волі ОСОБА_1 була позбавлення можливості переоформити на себе право власності на домоволодіння. Після того, як згідно заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2007 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на будинок АДРЕСА_2, за зареєстровано право власності, остання згідно Договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку від 07.02.2008 року відчужила ? частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а саме 1/20 частину житлового будинку - ОСОБА_3, 9/20 частин житлового будинку - ОСОБА_13. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного рішення у даній справі, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_17 в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували та просили у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, а також невірно визначено суб'єктний склад сторін по справі. Просили врахувати, що стороною позивача в ході розгляду справи визнано, що відповідачем жодних прав позивача не порушено, його зазначено виключно формально, без урахування того, що останній не є власником домоволодіння, яке є предметом спору та ніколи його власником не був. Зазначили, що стороною позивача не доведено наявність підстав для визнання права власності за набувальною давністю, з урахуванням того, що будинку більше десяти років не існує, що підтверджено документами та показами свідків у судовому засіданні. Крім того, вказали, що з позову не вбачається, яке право позивача порушено, з огляду також і на те, що право власності позивача на будинок АДРЕСА_2 було зареєстровано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти майна», право на 1/2 частину вказано будинку продовжує залишається зареєстрованим за позивачем після відчуження 1/2 частини будинку.

Третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України в судове засідання свого представника не направило, про дату та час розгляду справи було повідомлене належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення на а.с. 149, том. 4.

Третя особа Публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» в судове засідання свого представника не направило, про дату та час розгляду справи було повідомлене належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення на а.с. 150, том 4. Згідно письмових заперечень, що містяться в матеріалах справи на а.с. 238-243, том 4, вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають з тих підстав, що неможливо визнати право власності на майно, яке є фактично відсутнє, а будинок за адресою: АДРЕСА_2 фізично знищений. Крім того, зазначило, що згідно чинного законодавства вимоги про визнання права власності не нерухоме майно за набувальною давністю могли заявлятися не раніше 1 січня 2011 року, в той час як позивач звернулася з позовом до суду у 2007 році. Вказує, що 11.10.2011 року між Київською міською радою та ПАТ «ХК «Київміськбуд» був укладений договір оренди земельної ділянки розміром 6 963 кв.м. під кадастровим номером НОМЕР_1 та на відведеній земельній ділянці збудовано три будинки, що підтверджується Сертифікатами відповідності від 01.10.2013 року, 01.10.2013 року, 23.12.2014 року, у разі ж якби за якоюсь особою була зареєстрована земельна ділянка по АДРЕСА_2, як розпорядника землі в межах території Києва, були б відсутні підстави для надання її в оренду Компанії.

Третя особа ОСОБА_3, яка діє в тому числі в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_13, в судовому засіданні вважала позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з підстав, що її право власності як покупця 1/2 будинку по АДРЕСА_2 існує виключно документально та існує потреба в закріпленні того, що було встановлено заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2007 року, яке у подальшому було скасоване.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_18 в судовому засіданні з урахуванням якнайкращого забезпечення інтересів дітей вважав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням чинності на дату розгляду судового спору Договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку від 07.02.2008 року, укладеного між ОСОБА_1, з однієї сторони, та ОСОБА_3 та ОСОБА_13, з другої сторони.

Третя особа Київська міська рада в судове засідання свого представника не направила, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення на а.с. 148, том 4.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, третьої особи ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника Служби у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві, а також свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20, та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як на підставу заявлених позовних вимог про визнання права власності за ОСОБА_1 на будинок АДРЕСА_2 за набувальною давністю, позивач посилалася на те, що з ІНФОРМАЦІЯ_9, тобто понад 46 років, добросовісно володіє і продовжує відкрито безперервно володіти вказаним нерухомим майном за згоди його попередніх власників (матері колишнього чоловіка ОСОБА_10 та колишнього чоловіка ОСОБА_9).

Так, Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року, який набрав чинності 01.01.2014 року, визначено новий спосіб набуття права власності, який до вказаного часу не був відомий законодавству України, а саме набуття права власності за набувальною давністю на окремі об'єкти (ст. 344 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом .

Відповідно до ч. 3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Судом достовірно встановлено, що співвласниками будинку АДРЕСА_1, згідно посвідчення на право власності, виданого Київським окрколгоспом за № НОМЕР_4 від 17.09.1927 року, були ОСОБА_10 і ОСОБА_21 (а.с. 9, том 1).

Згідно Свідоцтва про право спадкоємництва від 24 липня 1946 року спадкоємцями належної ОСОБА_21, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8, ? частини будинку АДРЕСА_3 в рівних частках до всього майна стали її сини - ОСОБА_22, ОСОБА_12 та дочка - ОСОБА_23 (а.с. 106, том 1).

Також згідно поданої позовної заяви вбачається, що ОСОБА_10, як співвласник іншої 1/2 частину вищевказаного будинку померла ІНФОРМАЦІЯ_9.

Позивач вказує, що її колишній чоловік - ОСОБА_9, як син спадкодавця ОСОБА_10 фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки фактично проживав у будинку разом з позивачем та дітьми, але для нотаріального оформлення спадщини до нотаріальної контори не звернувся.

Відповідно до чинного законодавства на дату смерті спадкодавця ОСОБА_10, а саме ч.1 ст. 429 ЦК УРСР від 16.12.1922 року, який набрав чинності з 01.02.1923 року, якщо спадкоємець присутній у місці відкриття спадщини, протягом трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмову від спадщини, він вважається таким, що прийняв її.

За таких обставин, у суду наявні підстави вважати, що ОСОБА_9 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_10, що складалася, зокрема, з частини будинку належного матері, від прийняття спадщини не відмовлявся.

Відсутність відомостей про нотаріальне оформлення спадщини, що підтверджується довідкою П'ятої київської державної нотаріальної контори вих. № 2191/01-14 від 15.12.2010 року про відсутність заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 244, том 3), не свідчить про неприйняття спадщини ОСОБА_9, який на законний правових підставах, а саме на підставі права на спадщину володів спірним житловим будинком до моменту смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, в редакції від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається зі змісту заявленого позову та матеріалів справи ОСОБА_1, як колишня дружина ОСОБА_9, не могла бути спадкоємицею жодної з черг після смерті останнього. Також матеріали справи не містять доказів того, що спадщину після смерті ОСОБА_9 було прийнято будь-яким із спадкоємців.

Разом з тим, з довідки форма № 3 № 1061 від 19.04.2007 року, виданої КП «Голосіївприватсервіс», вбачається, що станом на дату її видачі у спірному житловому приміщенні проживають та зареєстровані: ОСОБА_1, як дружина сина, з 05.09.1961 року, ОСОБА_24, як онук, з 12.09.1995 року, ОСОБА_7, як онука, з 28.09.1978 року, ОСОБА_15, як онука, з 28.01.2000 року.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Таким чином у суду наявні підстави вважати, що позивач ОСОБА_1, після смерті свого колишнього чоловіка ОСОБА_9, як особа, що не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на будинок АДРЕСА_2, добросовісно заволоділа вказаним будинком, та не приховувала факт знаходження вказаного будинку у її володінні.

В подальшому на підставі заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2007 року, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» було здійснено реєстраційний напис про право приватної власності ОСОБА_1 на жилий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 107, том 1)

07.02.2008 року на підставі Договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, укладеного між ОСОБА_1, з однієї сторони, та ОСОБА_3 та ОСОБА_13, з другої сторони, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Александренко Е.Д. , ОСОБА_1 відчужила 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, в таких частках: ОСОБА_3 - 1/20 частину житлового будинку, ОСОБА_13 - 9/20 частин житлового будинку (а.с. 108, том. 1)

Таким чином, на час скасування заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2007 року, ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_3 та покійна ОСОБА_13, спадкоємцями за законом після смерті якої, згідно довідки державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Кулинич В.М. № 2881/01-14 від 08.07.2010 року (а.с. 32, том 2), є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, купили, відповідно, 1/20 та 9/20 частин будинку по АДРЕСА_2.

Згідно довідки КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» № 18849 від 25.05.2010 року, первинна реєстрація права власності на житловий приватний будинок АДРЕСА_2 була проведена за ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2007 року. Від ОСОБА_1 право власності на 1/20 частину будинку перейшло та зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Александренко Е.Д. 07.02.2008 року, зареєстровано в реєстрі за № 4. Від ОСОБА_1 право власності на 9/20 частину будинку перейшло та зареєстровано за ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Александренко Е.Д. 07.02.2008 року, зареєстровано в реєстрі за № 4 (а.с. 17-18, том 2).

Як вбачається з Акту від 27.05.2008 року, складеного комісією за участю представників ХК «Київміськбуд», а також мешканців домоволодінь НОМЕР_3 та № 20 по АДРЕСА_1, під час обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 виявлено розвалене домоволодіння, яке не придатне для проживання та територію, яка завалена негабаритним сміттям та бур'янами. Зі слів сусідів встановлено, що близько 15 років на території АДРЕСА_2, ніхто не проживає, електроенергія відключена з 1991 року (а.с. 188, том 1).

Як вбачається з Акту від 11.11.2009 року, складеного комісією за участю представників ХК «Київміськбуд», а також інженера КП «Голосіївприватсервіс» ОСОБА_27, під час візуального комісійного обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, було встановлено, що домоволодіння за вищевказаною адресою знаходиться у непридатному для проживання стані. Всередині розваленого будинку знаходиться сміття різного походження, ростуть дерева, кущі, бур'яни. Територія завалена негабаритним сміттям та поросла хащами. Зі слів сусідів встановлено, що на території будинку АДРЕСА_2 ніхто протягом 15 років не проживав (а.с. 189, том 1).

Як встановлено з показів свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20, та визнано в судовому засіданні представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_15, домоволодіння АДРЕСА_2 вибуло з володіння позивача у 2007-2008 роках через непридатність для проживання, тобто за безпосереднім волевиявленням позивача, яка через малозабезпеченість родини не знайшла коштів для ремонту будинку.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач добросовісно володіла будинком АДРЕСА_2 у період з ІНФОРМАЦІЯ_7 по 2007-2008 рік.

Також сторонами по справі, їх представниками, іншими особами, які беруть участь, визнано та підтверджено показами свідків, що будинок АДРЕСА_2 було знищено у 2010 році.

Водночас, у відповідності до ст. 344 ЦК України, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, до суд має право зарахувати до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю до правовідносин щодо володіння нерухомим майном лише строк давнісного володіння з 1 січня 2001 року, що відповідно не дає правових підстав для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_2.

Також суд вважає аргументованими посилання сторони відповідача на неналежність ОСОБА_2, як відповідача по справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Стаття 3 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 30 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Таким чином, виходячи з сукупного аналізу вказаних положень законодавства, вбачається, що відповідачем є особа, внаслідок рішень, дій чи бездіяльності якої було порушено, невизнано або оспорено права, свободи чи інтереси позивача, який звернувся за судовим захистом.

Виходячи з принципу диспозитивності, що закріплений в статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає суб'єктний склад сторін спору, заявляючи свої вимоги до тієї особи, яка призвела до порушення такого права.

Відповідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та, зокрема, підтверджується довідкою КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» відповідач ОСОБА_2 ніколи не був власником житлового будинку АДРЕСА_2, на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2009 року за ОСОБА_2 було зареєстровано на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1. Від ОСОБА_2 право власності на цілий вказаний будинок перейшло до Акціонерного товариства холдингової компанії «Київміськбуд» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Старостіною Н.С., зареєстровано в реєстрі за № 2998.

З урахуванням вищевикладеного належним відповідачем у справі мав би виступати орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, тобто Київська міська рада.

Стаття 33 ЦПК України визначає, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Вказана норма узгоджується з положеннями ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених при зверненні до суду вимог.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, особа, яка звертається до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспореного права або інтересу повинна заявити позовні вимоги, які відповідають змісту порушеного права, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням. При цьому, такі позовні вимоги повинні бути пред'явлені до тієї особи, рішення, дії чи бездіяльність якої призвела до порушення права, оскільки лише в такому випадку обраний спосіб захисту права вважатиметься ефективним.

Водночас, сторона позивача, в особі представників позивача ОСОБА_15 та ОСОБА_16, під час постановлення на обговорення питання щодо залучення до участі як співвідповідача Київської міської ради, категорично заперечувала проти залучення Київської міської ради до участі у справі як належного відповідача, що в свою чергу і призвело до залучення Київської міської ради до участі в справі виключно як третьої особи

Крім того, суд вважає за необхідне відмітити, що представником позивача ОСОБА_15 в судовому засідання було визнано, що ОСОБА_2 визначено відповідачем у справі виключно у зв'язку з необхідністю дотримання формальних вимог, жодних претензій позивач до відповідача не має.

Стосовно посилань сторони позивача та третьої особи ОСОБА_3 на ту обставину, що визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_2 є необхідним для усунення у майбутньому підстав для визнання недійсним Договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, укладеного між ОСОБА_1, з однієї сторони, та ОСОБА_3 та ОСОБА_13, з другої сторони, та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Александренко Е.Д., суд має зауважити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду, тобто з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Зазначене, в свою чергу, передбачає надання судом оцінки правовідносинам, що виникли між сторонами, та обставинам по справі саме на момент вирішення справи по суті, а не на певний визначений момент у часі, яким є дата звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як встановлено з пояснень представників сторін, та третіх осіб, Договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, від 07.02.2008 року, укладений між ОСОБА_1, з однієї сторони, та ОСОБА_3 та ОСОБА_13, з другої сторони, та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Александренко Е.Д., як і зареєстрована на його підставі відповідно право власності на частину будинку за адресою: АДРЕСА_2, станом на дату розгляду справи ніким не оспорюється, у встановленому чинним законодавством порядку недійсним не визнаний.

Таким чином, у випадку визнання за ОСОБА_1 права на будинок АДРЕСА_2 за набувальною давністю з моменту набрання рішенням по справі законної сили фактично призведе до позбавлення права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, як спадкоємців ОСОБА_13 та знівелює чинність Договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, від 07.02.2008 року.

В свою чергу, механізм захисту прав та інтересів добросовісних набувачів майна передбачено чинним законодавством.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги щодо поділу домоволодіння у натурі та зобов'язання зареєструвати право власності на будинок АДРЕСА_2 є похідними від вимоги щодо визнання права власності за набувальною давністю на вищевказаний будинок, водночас судом не знайшов підстав для задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_2, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог і в частині вимог щодо поділу домоволодіння у натурі та зобов'язання зареєструвати право власності на будинок АДРЕСА_2.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що стороною позивача невірно обрано спосіб захисту порушеного права, невірно визначено суб'єктний склад сторін по справі, не надано належних доказів на підтвердження правомірності заявлених в позові вимог, з огляду на що, позов є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223 ЦПК України , суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України, Публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Київська міська рада, про визнання права власності на будинок та виділ майна в натурі - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Антонова Н.В.