АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/117/17 Головуючий 1 інст. - Хайкін В.М.
Справа № 638/2059715-ц
Категорія: договірні Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Колтунової А.І., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

В грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») в особі ОСОБА_3 звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування представник позивача вказав, що 27 лютого 2006 року укладено Договір кредиту № 851/10/27-11/6-205, відповідно до умов якого Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», змінений на ПАТ «Укрсоцбанк», надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 25 000 доларів США зі сплатою 12,75% річних, а з 20 жовтня 2008 року - 14,00% річних з кінцевою датою погашення до 10 лютого 2021 року.

Однак умови кредитного договору виконані не були, у зв'язку з чим станом на 29 жовтня 2015 утворилась заборгованість в загальному розмірі 265 555 грн. 65 коп. (за кредитом - 231 929 грн. 41 коп.; за відсотками - 23 541 грн. 23 коп.; за пенею за несвоєчасне повернення кредиту - 6 010 грн. 98 коп.; за пенею за несвоєчасне повернення відсотків - 4 074 грн. 02 коп.

Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом в указаному розмірі та 3 983 грн. 34 коп. судового збору.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

З ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнута заборгованість за Договором кредиту № 851/10/27-11/6-205 від 27 лютого 2006 року в загальному розмірі 265 555 грн. 65 коп. та 3 983 грн. 34 коп. судового збору.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2016 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення цього суду від 05 квітня 2016 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм процесуального, матеріального права, просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що в момент укладення договору він сподівався на стабільну ситуацію на валютному ринку, тому зростання офіційного курсу долара США по відношенню до гривні є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору; 10 лютого 2015 року він звернувся до позивача з заявою про реструктуризацію кредиту та перевід його в національну валюту, 17 лютого 2015 року уклав Договір добровільного страхування фінансового ризику № 60890-1798 та сплатив страхові платежі, однак борг не було реструктуризовано; первинні документи на підтвердження розміру заборгованості, а також документи щодо правонаступництва ПАТ «Укрсоцбанк» в матеріалах справи відсутні; особа представника позивача ОСОБА_3 належним чином не встановлена; розмір заборгованості значно завищено; курс долару НБУ станом на 29 жовтня 2015 року був 22,8864, а не 22,8865; пеня стягнута у подвійному розмірі; сума заборгованості за відсотками та пеня обчислені за строк до 28 жовтня 2015 року, що не узгоджується з пунктом 4.5. кредитного договору; на відсотки нарахована пеня.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представник позивача просить залишити заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Поряд із цим, за змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківській рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що 27 лютого 2006 року укладено Договір кредиту № 851/10/27-11/6-205, відповідно до умов якого Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», змінений на ПАТ «Укрсоцбанк», надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 25 000 доларів США зі сплатою 12,75% річних, а з 20 жовтня 2008 року - 14,00% річних з кінцевою датою погашення до 10 лютого 2021 року.

Згідно з пунктом 4.5. вказаного кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.8., 3.3.9. цього договору, протягом більш ніж 60 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такої зміни.

Останній платіж за кредитним договором позичальник здійснив 10 лютого 2015 року, а тому відповідно до пункту 4.5. цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів після сплати боржником останнього платежу.

Доказів того, що умови вказаного кредитного договору були виконані в повному обсязі, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову і стягнення заборгованості за кредитом в загальному розмірі 265 555 грн. 65 коп. з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк»

Справа розглянута в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування статті 625 ЦК України щодо відсотків та пені з 14 квітня 2015 року не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

Саме такий висновком міститься в постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16, який відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

Однак вимоги позову стосувалися стягнення процентів за користування кредиту, які передбачені Договором.

Невиконання грошового зобов'язання боржником не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Доводи щодо зростання офіційного курсу долара США по відношенню до гривні, що є істотною зміною обставин, якими сторонами керувалися під час укладення договору, також не можуть бути прийняті до уваги.

Настання світової фінансової кризи не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладанні, оскільки економічна криза носить загальний характер та стосується обох договірних сторін, відтак, це саме по собі не може бути підставою для зміни або розірвання договору в судовому порядку.

Саме така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 26 травня 2010 року, від 22 вересня 2010 року, від 20 лютого 2012 року у справі № 6-93цс11, які відповідно до вимог статті 360-7 ЦК України є обов'язковими для судів.

Доводи про те, що борг не було реструктуризовано, на висновки суду не впливають.

Посилання на те, що курс долару НБУ станом на 29 жовтня 2015 року був 22,8864, а не 22,8865, є безпідставними. Згідно з архівом валютних курсів офіційний курс НБУ на 29 жовтня 2015 року становить: 100 доларів США = 2288,6491 грн., що прирівнюється до 22,8865 (http://index.minfin.com.ua/arch/?2015-10-29).

Посилання щодо нарахування пені на відсотки також є безпідставним. В пункті 4.2. укладено Договору кредиту № 851/10/27-11/6-205 від 27 лютого 2006 року сторони погодили, що у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в пункті 3.3.15. цього договору, терміну сплати комісії за дострокове погашення кредиту (частини кредиту), визначеного в пункті 3.3.16 цього договору, строків сплати процентів, визначених пунктом 2.4. цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пунктами 1.1., 2.6.3., 3.2.3., 4.4., 5.4. цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі один процент від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період.

Посилання в суді апеляційної інстанції представника відповідача на правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16 також не можуть бути прийняті до уваги.

В пункті 7.3. Договору кредиту № 851/10/27-11/6-205 від 27 лютого 2006 року сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, з урахуванням положень пункту 7.5. цього договору.

З позовом про визнання договору в цій частині ОСОБА_1 не звертався. Крім того це не було доводом апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді А.І.Колтунова

Р.М.Піддубний