Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2092/16-ц
Провадження № 2/376/39/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Ярошенко С.М.,

при секретарі Ярликовій М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: в.о. голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2, про стягнення майнової шкоди, заподіяної наданням банківської послуги, про факт якої та умови її надання належно не було проінформовано користувача нею, припинення дії навязаних договірних зобовязань, розірвання договору про надання банківської послуги та відшкодування заподіяної моральної шкоди,

встановив:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в листопаді 2015 року виявив у наявності банківську платіжну картку «Універсальна» ПАТ КБ «ПриватБанк» і маючи намір продати належне йому майно, розмістив про це оголошення в соціальних мережах. Зателефонував потенційний покупець, з яким дійшли згоди щодо ціни, строків, способів доставки товару та його оплати. Також, зателефонувала і інша особа, яка назвалася працівником Банку і повідомила позивача, що в користуванні має бути банківська платіжна картка Банку з № 5168 7423 1089 5895, як пізніше дізнався вона значиться як «Універсальна» і пояснив за яких умов (після активації картки) позивач може отримати на дану платіжну картку кошти за продане ним майно. Виявив дану картку у конверті Банку з буклетом з назвою Приват 24. Одночасно, інших супутніх документів (договору про надання такої банківської послуги, правил для користувача, тощо - не виявив). Та особа, яка назвалася працівником Банку виставила на дану картку «Пін-код», який я отримав CMC - повідомленням на свій мобільний телефон.

07.11.2015 року близько 11 год. 56 хв. позивач активував Картку, а саме: з використанням банкомату ввів Пін- код платіжної картки після чого її звідти вилучив. Інших дій не вчиняв. Сторонніх осіб, які б могли довідатися Пін-код, поблизу не було. Того ж дня близько 11 год. 59 хв. зателефонував на «гарячу лінію» Банку, щоб довідатися чи надійшли кошти. Натомість, від оператора отримав інформацію про те, що дана платіжна картка була кредитною з кредитним лімітом на момент активації -7000,00 грн. (з можливим її збільшенням як за ініціативою сторін, так і за ініціативою Банку) і з врахуванням комісійної винагороди Банку з картки було знято кошти в сумі 6910,00 грн.

Вказану банківську картку іншим особам не передавав, Пін-код нікому не розголошував. Якщо і дійсно мав місце переказ коштів то він відбувся не по його вині і всупереч волі позивача.

Про даний факт невідкладно 07.11.2015р. близько 12 год. повідомив Банк за телефоном «гарячої лінії» (3700), повідомивши про несанкціоновану ним платіжну операцію попросив її заблокувати та в подальшому не вчиняти будь-яких дій з цією платіжною карткою. Того ж дня подав до місцевого відділення поліції письмову заяву про вчинене кримінальне правопорушення.

08.11.2015 року, за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, Сквирським відділенням поліції Володарського ВП ГУНП в Київській області було відкрито кримінальне провадження №0000651, в якому його визнано потерпілим. На даний час досудове слідство не закінчено.

Одночасно з викраденням кредитних коштів, йому були навязані і фінансові зобовязання у вигляді сплати «тіла» кредиту, процентів за користування ним та сплати можливих штрафних санкцій.

Починаючи з 11.11.2015 року неодноразово звертався до Банку із запитами та заявами в яких просив: провести відповідну перевірку; надати в копіях документи, які підтверджували факт укладення сторонами договору про надання такої банківської послуги як кредиту; надати відомості коли саме і де позивач отримав дану кредитну платіжну картку; зупинити нарахування процентів та штрафних санкцій (хоча б на час проведення досудового розслідування). 08.08.2016 року отримав у Сквирському відділенні Банку відповідь, з якої вбачається, що 27.02.2014 року між сторонами було укладено договір про надання банківських SAMDNWC8.

Під час укладання кредитного договору про надання банківських SAMDNWC8 відповідачем не було дотримано вимоги законодавства, які формують суть і зміст правочинів, регламентують порядок укладення і договорів про надання банківського кредиту. Зокрема: була відсутня воля позивача, вільне та свідоме волевиявлення, спрямоване на укладення такого кредитного договору з Банком за умовами запропонованими Банком; не дотримано обовязкової для таких правочинів письмової форми договору; він не був належно проінформований про істотні умови такого договору, як не був завчасно проінформований і про те, що взагалі має місце договір банківського кредиту.

Незважаючи на факт вчинення злочину і відкриття кримінального провадження, в рахунок виплати процентів по кредиту та нарахованих штрафних санкцій, відповідач стягує кошти з інших банківських рахунків по депозитних вкладах позивача, чим завдають майнової шкоди.

Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач зазнає душевних страждань, наслідками чого є: тривалі і потужні депресивні стани; постійне відчуття страху, тривоги та невпевненості; втрата душевної рівноваги, дратівливість і як наслідок - втрата нормального спілкування з оточуючими, необхідність докладати більше зусиль для організації свого життя і реалізації своїх планів. Такі стани вважає адекватною реакцією нормально мислячої пересічної людини, яка переживає за свій добробут, своє майбутнє і яка по чужій вині та всупереч своїй волі втрачає свої статки, а тому просить компенсувати з відповідача на його користь втрати немайнового характеру, які у своїй сукупності і становлять моральну шкоду.

З урахуванням наведеного і поданої письмової заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач просив: визнати незаконним надання Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_1 банківської послуги у вигляді платіжної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» «Універсальна» № 5168 7423 1089 5895 з кредитним лімітом в розмірі 7000,00 грн.; визнати неправомірною бездіяльність ПАТ КБ «ПриватБанк», яка полягає у: невідновленні ним суми кредитного ліміту в розмірі 7000,00 грн. на рахунку платіжної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» «Універсальна, GOLD» № 5168 7423 1089 5895, яка була надана ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1, та невжитті заходів, які передбачені п.16.14, п.8.14, п.16,14, п.17.14 статті 14 Закону України «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні»; зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити суму кредитного ліміту в розмірі 7000,00 грн. на рахунку платіжної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» «Універсальна» № 5168 7423 1089 5895, шляхом зарахування на вказаний рахунок суми недозволеної ОСОБА_1 банківської операції в розмірі 6979,10 грн. та 20,90 грн. грошової різниці між кредитним лімітом і недозволеною банківською операцією; зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» списати всі відсотки, штрафи та пеню, що були нараховані по платіжній картці ПАТ КБ «ПриватБанк» «Універсальна» № 5168 7423 1089 5895, починаючи з 01.01.2016 р. по день прийняття у справі судового рішення; визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в частині: нарахування на нього коштів до сплати по кредитному договору SAMDNWC8 від 27.02.2014 р. як заборгованості в сумі 12840 грн. грн. та стягнення з нього 4895,43 грн. в рахунок погашення заборгованості. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на його користь 53271, 36 грн. завданої шкоди, з яких: 51374,14 грн. шляхом зарахування на картку «Для виплат» № 5168 7420 2269 9981; 1897,22 грн. шляхом конвертації цієї суми за курсом Банку станом на 15.07.2016 року в розмірі 71,11 дол. США та зарахувати на картку «Для виплат» № 5168 7420 2269 9502; договір SAMDNWC8 від 27.02.2014 р. про надання банківських послуг, на підставі якого на імя ОСОБА_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито рахунки № 5168 7423 1089 5895, № 4149 6258 0821 8802, № 4149 4374 0289 5492 - визнати недійсним; стягнути з відповідача на користь позивача 1200000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав та обставин, наведених вище.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що позивач підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ ПриватБанк, відповідно до якої ОСОБА_1 погодився з тим, що дана заява з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також згідно зазначеної заяви позивач підтвердив, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які йому були надані для ознайомлення в письмовій формі. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт Банку несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки (рахунку) на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Позивач отримав смс-повідомлення про здійснення операції по своїй картці. Жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що вказана операція була проведена без відома ОСОБА_1, суду позивач не надав, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом установлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 22.11.2010 року між сторонами укладено кредитний договір б/н шляхом приєднання, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та 27.02.2014 року ОСОБА_1 подав заяву на зміну анкетних даних.

Позивач у листопаді 2015 року маючи намір продати належне йому майно, розмістив оголошення в соціальних мережах. Зателефонував потенційний покупець, з яким ОСОБА_1 дійшов згоди щодо ціни, строків, способів доставки товару та оплати.

Згодом позивач був повідомлений, що після активації платіжної картки «Універсальна» № 5168 7423 1089 5895 може отримати на дану платіжну картку кошти за продане майно, та 07.11.2015 року близько 11 год. 56 хв. ОСОБА_1 з використанням банкомату ввівши Пін- код зазначеної платіжної картки, виконав операцію по її авторизації. Того ж дня близько 12 год. позивач зателефонував на «гарячу лінію» Банку, щоб довідатися чи надійшли кошти. Натомість, оператор повідомив, що з врахуванням комісійної винагороди Банку, з картки було знято кошти в сумі 6910,00 грн. і рекомендовано звернутися до оператора мобільного звязку з метою блокування платіжної операції.

08.11.2015 року, за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, Сквирським відділенням поліції Володарського ВП ГУНП в Київській області відкрито кримінальне провадження №0000651, в якому ОСОБА_1 визнано потерпілим. На даний час досудове слідство не закінчено.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно Умов і правил надання банківських послуг, які разом із Правилами користування платіжною карткою та анкетою-заявою ОСОБА_1 складають між банком і відповідачем договір, останній діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий термін.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, шо виникають з крединих правовідносин" договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами).

У відповідності до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 і 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальною підставою відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди, яке містить протиправну поведінку особи, настання шкоди, причинний звязок між ними та вина заподіювана шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди.

Відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник. Платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, до яких приєднався позивач, встановлено, зокрема, інформувати Банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, отримання повідомлення про їх незаконне використання, несанкціоновані транзакцїї по рахунках.

Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН-коду, а також за наслідки виконання доручень, виданих неуповноваженими особами, і у тих випадках, коли з використанням передбачених банківськими правилами процедур Банк не міг установити Факт видачі розпорядження неуповноваженими особами.

За змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Разом з тим установлено, що 07.11.2015 року близько 11 год. 56 хв. ОСОБА_1 з використанням банкомату ввівши Пін-код платіжної картки виконав операцію по її авторизації, шляхом поповнення рахунку мобільного оператора «Київстар» на суму 6905,00 грн.

Доказів, які підтверджують обставину, що вказана операція була проведена без відома позивача, ОСОБА_1 не подав.

За ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд зазначає, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 22,23,509,526,626,633,634,651,1050,1054,1166,1167 ЦК України,

ст. 10,60,88,131,212-215,218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: в.о. голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2, про стягнення майнової шкоди, заподіяної наданням банківської послуги, про факт якої та умови її надання належно не було проінформовано користувача нею, припинення дії навязаних договірних зобовязань, розірвання договору про надання банківської послуги та відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ярошенко С.М.