У Х В А Л А

іменем україни

19 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 23 грудня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АКПІБ») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 20 тис. Євро зі сплатою 12,5 % річних на строк до 22 жовтня 2027 року. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку вона, незважаючи на вимоги, не погасила. 17 грудня 2012 року між ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення права вимоги за вказаним вище кредитним договором, на підставі чого позивач набув права кредитора до відповідача.

Враховуючи викладене, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 233 996 грн. 63 коп.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 23 жовтня 2007 року у розмірі 233 996 грн. 63 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що про відступлення права вимоги за кредитним договором її не повідомлено, тому вона не повинна сплачувати кредитну заборгованість новому кредитору - ТОВ «Кредитні ініціативи». При цьому суд також послався на те, що відповідачка сплачує кредит згідно графіку, тому підстав достроково стягувати весь кредит немає.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що 17 грудня 2012 року, тобто у день укладення договору відступлення права вимоги, між новим кредитором, ТОВ «Кредитні ініціативи», та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін до кредитного договору, що підтверджує її обізнаність про відступлення права вимоги за цим договором та її обов'язок виконувати кредитні зобов'язання новому кредитору. Крім того, суд послався на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку ОСОБА_3, незважаючи на вимоги, не погасила.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 23 грудня 2007 року між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 20 тис. Євро зі сплатою 12,5 % річних на строк до 22 жовтня 2027 року.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення права вимоги за вказаним вище кредитним договором.

Отже, згідно положень ст. ст. 512, 516 ЦК України ТОВ «Кредитні ініціативи» стало новим кредитором відповідача

Пред'являючи позов, ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалось на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 233 996 грн. 63 коп., яку ОСОБА_3, незважаючи на вимоги, не погасила. При цьому вона повідомлена про зміну кредитора.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що за умовами договору про внесення змін і доповнень до кредитного договору ОСОБА_3 сплатила лише 1 тис. грн., оскільки у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав належної оцінки квитанції від 20 травня 2014 року № 13739 про сплату нею 16 095 грн. 62 коп. (а.с. 134), що підтверджує доводи відповідачки про сплату саме 1 тис. Євро, а не 1 тис. грн.

Отже, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив розрахунку кредитної заборгованості, наданого позивачем, та визначив розмір цієї заборгованості з порушенням вимог закону та умов кредитного договору, а також за відсутності належної перевірки доказів часткового погашення кредитної заборгованості, наданих відповідачем.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська