Справа № 159/1391/17
Провадження № 2/159/601/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач 12.05.17 р. звернулась до суду з позовом до вказаного вище відповідача, просила визнати за нею право власності на АДРЕСА_1 (далі спірна квартира) в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_2, яка померла 07.10.14 р., та її брата ОСОБА_3, який помер 24.09.16 р.. Обґрунтувала свої позовні вимоги тим, що у м. Ковелі Волинської області постійно проживала її матір ОСОБА_2. Остання 21.08.96 р. склала заповіт, що посвідчений нотаріально, за яким спірну квартиру як власну заповіла їй. 07.10.14 р. її матір померла. Після смерті останньої відкрилась спадщина на належне спадкодавиці майно, у т. ч. на спірну квартиру. З довідки РЖКП № 2 м. Ковеля слідує, що у спірній квартирі на час своєї смерті її матір проживала із своїм сином ОСОБА_3. Останній помер 24.09.16 р.. Вона вчасно та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері. У вересні 2016 р. вона звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, що належала її матері згідно із свідоцтвом про право власності на житло, виданим Фондом комунального майна Ковельської міськради Волинської області 26.08.93 р.. Однак, нотаріус відмовила у задоволенні її прохання з огляду на те, що на час приватизації спірної квартири у ній разом з її матір»ю проживав син останньої ОСОБА_3, який є співвласником квартири, однак, у вказаному вище свідоцтві про право власності на житло вказаний не був. 29.09.16 р. виконкомом Ковельської міськради Волинської області було винесено розпорядження № 23 про внесення змін у розпорядження органу приватизації від 26.08.93 р. № 705 і було видано нове свідоцтво про право власності на житло, у якому ОСОБА_3 зазначено членом сім»ї ОСОБА_2. 20.12.16 р. вона звернулась до нотконтори із заявою про прийняття спадщини і після смерті свого брата ОСОБА_3. 27.03.17 р. вона звернулась до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, що належала її матері та її братові. Однак, нотаріус не видала їй такого з огляду на те, що нове свідоцтво про право власності на спірну квартиру було видано після смерті її власників. Просила позов задовольнити, визнати її власником спірної квартири в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_2, яка померла 07.10.14 р., та її брата ОСОБА_3, який помер 24.09.16 р..

Однак, 24.04.17 р. представником позивача адвокатом у попередньому судовому засіданні подано змінену позовну заяву позивача про визнання її власником ? частки спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_2, яка померла 07.10.14 р., та ? частки спірної квартири - в порядку спадкування за законом після смерті її брата ОСОБА_3, який помер 24.09.16 р..

Позивач у судове засідання не з»явилась, хоча належно оповіщена. Про причини неявки суду не повідомила. Попередньо подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити.

Представник позивача адвокат - в судове засідання також не з»явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив, попередньо подав до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча відповідач належно оповіщений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив, письмового заперечення проти позову до суду не подав.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились.

Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що змінені позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути і визнання права.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як слідує з копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії IV УР № 1049285, виданого міськЗАГСом м. Ковеля Волинської області 07.08.64 р., ОСОБА_4 народилась 13.07.64 р. у м. Ковелі Волинської області та її батьками є: ОСОБА_5 і ОСОБА_2.

Як слідує з копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії IV УР № 190888, виданого міськЗАГСу м. Ковеля Волинської області 12.12.61 р., ОСОБА_3 народився 24.11.61 р. у м. Ковелі Волинської області та його батьками є: ОСОБА_5 і ОСОБА_2.

Відповідно до копії Повного витягу з держреєстру ацс громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 19.06.09 р., наданого відділом рацс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області, 06.11.83 р. відділом рагс виконкому Ковельської міськради Волинської області було зареєстровано шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_4, 13.07.64 р., уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище ОСОБА_6.

Як слідує з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії I ЕГ № 298873, виданого міськЗАГСом м. Ковеля Волинської області 13.04.89 р. ОСОБА_2, її шлюб з ОСОБА_5 було розірвано.

Як слідує з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії I ЕГ № 265440, виданого міськЗАГСом м. Ковеля Волинської області 25.05.95 р., ОСОБА_7, 13.07.64 р., уродженці ІНФОРМАЦІЯ_1, після укладення 25.05.95 р. шлюбу з ОСОБА_8, було присвоєно прізвище ОСОБА_8.

Тобто, позивач є сестрою спадкодавця ОСОБА_3, а останній, відповідно, є сином спадкодавиці ОСОБА_2.

Згідно з копією заповіту спадкодавиці ОСОБА_2 від 21.08.96 р., посвідченого нотаріально, спірну квартиру вона заповіла як таку, що належна їй - позивачеві як ОСОБА_1.

Та обставина, що ОСОБА_5 батько позивача та ОСОБА_3 - помер 25.09.08 р. у м. Ковелі Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії I ЕГ № 066362, виданого 28.09.08 р. відділом рацс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області.

Та обставина, що ОСОБА_2 померла 07.10.14 р. у м. Ковелі Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії I ЕГ № 160562, виданого 10.10.14 р. відділом держреєстрації ацс по м. Ковелю Волинської області Ковельського МРУЮ Волинської області.

Тобто, на час смерті спадкодавиці ОСОБА_2 батько позивача та її брата - ОСОБА_3 ОСОБА_5 до кола її спадкоємців ні за заповітом, ні за законом належати не міг.

Та обставина, що ОСОБА_3 помер 24.09.16 р. у м. Ковелі Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії I ЕГ № 192130, виданого 27.09.16 р. відділом Ковельським міськвідділом драц ГТУЮ у Волинській області.

ОСОБА_2, відповідно, не могла належати до кола спадкоємців майна спадкодавця ОСОБА_3. До кола спадкоємців спадкодавця ОСОБА_3 позивач належить як сестра.

Суд також враховує, що, як слідує з копій матеріалів спадкових справ, що були заведені як після смерті спадкодавиці ОСОБА_2, так і після смерті спадкодавця ОСОБА_3, спадщину у встановленому законом порядку було прийнято лише позивачем. Інших спадкоємців немає.

Як слідує з копії свідоцтва про право власності на житло від 26.08.93 р., виданого Фондом комунального майна Ковельської міськради н/д на ім»я ОСОБА_2, право власності на вказану вище квартиру було зареєстроване 25.08.93 р. за № 7 159 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло.

З огляду на вказане вище, слідує, що ОСОБА_3 в період з 25.08.93 р. по дату своєї смерті не звертався до відповідного державного органу з приводу реєстрації за ним права власності на спірну квартиру чи на її частку відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.08.93 р., виданого Фондом комунального майна Ковельської міськради н/д на ім»я ОСОБА_2, право власності на вказану вище квартиру на даний час є зареєстрованим саме за спадкодавицею ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.08.93 р., виданого Фондом комунального майна Ковельської міськради н/д на ім»я останньої.

Позивач же вимоги про скасування такої реєстрації до суду не закладала.

Та обставина, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як співвласників вказаної вище квартири, є рівними відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», випливає із змісту самого Закону та стверджується копіями свідоцтв про право власності на житло від: 26.08.93 р., виданого Фондом комунального майна Ковельської міськради н/д на ім»я ОСОБА_2; 29.09.16 р., виданого Фондом комунального майна Ковельської міськради н/д на ім»я ОСОБА_2 та ОСОБА_3; копією розпорядження № 23 від 29.09.16 р. органу приватизації виконкому Ковельської міськради Волинської області «Про внесення часткових змін у розпорядження органу приватизації», за яким у розпорядження органу приватизації від 26.08.93 р. № 705 та у відповідне свідоцтво про право власності на житло було внесено часткові зміни і було внесено ОСОБА_3 як члена сім»ї ОСОБА_2.

Відповідно до змісту ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній за станом на 26.08.93 р., приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в т. ч. тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Передача квартир у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру. Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється КМ України.

Згідно з копією техпаспорта на вказану квартиру, виготовленого у 1993 р., зазначена вище квартира розташована у буд. № 11 по вул. у м. Ковелі Волинської області, не містить самочинного будівництва.

Дія Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджений постановою КМ України від 25.12.15 р. N 1 127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Порядок). Згідно з п. 1 Порядку, він визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав. Згідно з п. 6 Порядку, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. За змістом п. п. 53, 54 Порядку, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об'єкта, також подається технічний паспорт на такий об'єкт. За бажанням заявника у разі зміни технічних характеристик об'єкта нерухомого майна для державної реєстрації права власності на такий об'єкт може бути подано технічний паспорт, що містить актуальні відомості про технічні характеристики об'єкта, незалежно від наявності таких відомостей в документах, що подаються для відповідної реєстрації. У випадках, передбачених абзацами першим та другим цього пункту, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вносить відомості про об'єкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорта на такий об'єкт.

Разом з тим, з огляду на відомості, що містяться у копії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у ІНФОРМАЦІЯ_2; копії матеріалів спадкових справ №№110/15, 413/2016, що заведені після смерті, відповідно, ОСОБА_2, ОСОБА_3, позивач на час відкриття спадщини після смерті обох спадкодавців не проживала разом з останніми, але вчасно та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після їх смерті, тому є такою, що прийняла спадщину, зокрема, як за згаданим вище заповітом після смерті спадкодавиці ОСОБА_2, так і за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3.

Суд враховує, що хоча заповіт ОСОБА_2 містить розпорядження щодо спірної квартири вцілому, хоча ОСОБА_2 в порядку приватизації набула права власності лише на ? її частку. Однак, у розпорядженні суду відсутні докази того, що таке розпорядження ОСОБА_2 було змінене чи скасоване, оспорене за життя ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 1 218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За життя спадкодавиці ОСОБА_2 належало право власності на ? частку спірної квартири, що не припинилось внаслідок її смерті. Разом з тим, ОСОБА_3 за життя за наявності заповіту наведеного вище змісту, належної ОСОБА_2 ? частки спірної квартири успадкувати не міг.

Як стверджується листом № 677/01 16 від 27.03.17 р., нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно після смерті обох спадкодавців з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на нього на ім»я обох спадкодавців як співвласників спірної квартири.

Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за життя приватизували спірну квартиру відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та їх частки у спільній власності є рівними. ОСОБА_2 за життя зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру відповідно до чинного на 1993 р. законодавства. Однак, у подальшому у свідоцтво про право власності на житло, що попередньо було видано лише на ім»я спадкодавиці ОСОБА_2 26.08.93 р., та на підставі якого ОСОБА_2 за життя зареєструвала спірну квартиру як свою власність 25.08.93 р. за № 7 159, розпорядженням органу приватизації № 23 від 29.09.16 р. було внесено зміни та було видано виправлене свідоцтво про право власності на житло від 29.09.16 р. на імена ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як співвласників спірної квартири. Позивач не ставить вимоги про скасування попередньої реєстрації квартири за ОСОБА_2 вцілому.

Разом з тим, оскільки позивач, дійсно, прийняла спадщину за заповітом після смерті спадкодавиці ОСОБА_2 у встановленому законом порядку відповідно до тексту заповіту на всю спірну квартиру як таку, що належна спадкодавці ОСОБА_2, але у такий правовстановлюючий документ як свідоцтво про право власності на житло, що було видано лише на ім»я спадкодавиці ОСОБА_2 26.08.93 р., розпорядженням органу приватизації № 23 від 29.09.16 р., тобто, до звернення позивача до нотаріуса по питанню отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно після смерті обох спадкодавців, було внесено зміни та було видано виправлене свідоцтво про право власності на житло від 29.09.16 р. на імена обох вказаних вище співвласників спірної квартири - спадкодавців, а реєстрація останнього свідоцтва про право власності на житло за останніми об»єктивно є неможливою, вимога позивача про визнання за нею права власності на ? частку спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавиці ОСОБА_2 та на ? частку спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 є підставною та підлягає до часткового задоволення.

В задоволенні решти позовних вимог, що полягають у визнанні за позивачем права власності на ? частку у спірній квартирі в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_2 відповідно до тексту заповіту від 21.08.96 р., що полягає у тому, що ОСОБА_2 за життя заповіла на користь позивача спірну квартиру вцілому як таку, що належна їй з огляду на те, що на час посвідчення такого заповіту свідоцтво про право власності на спірну квартиру відповідачем було помилково видано лише на ім»я ОСОБА_2 як власника квартири, слід відмовити. Визнання за позивачем права на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом з врахуванням його вищенаведеного тексту, на думку суду, буде суперечити наявним у справі доказам того, що за життя обох спадкодавців спірна квартира належала їм на праві спільної сумісної власності та їх частки у праві власності на спірну квартиру за законом були рівними.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 60, 212 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 316 - 318, 328, 334, 1 216, 1 217, 1 220, 1 222, 1 233, 1 268 - 1 270, 1 273 - 1 275 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги змінені - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 21.08. 96 р. державним нотаріусом Ковельської держнотконтори ОСОБА_9, після смерті її матері - ОСОБА_2, яка померла 07.10.14 р. у м. Ковелі Волинської області, з врахуванням того, що, згідно зі ст. 1 218 ЦК України, до складу спадщини спадкодавиці ОСОБА_2 входило право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2, що належало спадкодавиці на момент відкриття спадщини і не припинилось внаслідок її смерті.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті її брата - ОСОБА_10, який помер 24.09.16 р. у м. Ковелі Волинської області, з врахуванням того, що, згідно зі ст. 1 218 ЦК України, до складу спадщини спадкодавця ОСОБА_10 входило право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2, що належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилось внаслідок його смерті.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене через Ковельський міськрайсуд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:ОСОБА_11