Ухвала

Іменем України

25 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа - орган опіки і піклування м. Івано-Франківська, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання та реєстрації за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2008 року вона проживала з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син ОСОБА_6. На даний час дитина перебуває у ОСОБА_3 (матері ОСОБА_4.), так як батько дитини без її відома і згоди забрав сина. Відносини з відповідачами є напруженими, вони перешкоджають їй у спілкуванні з дитиною та відмовляються повернути їй сина.

Враховуючи викладене та посилаючись на положення ст. ст. 151, 153, 157-160, 163 СК України, ОСОБА_2 просила відібрати її сина ОСОБА_7, який незаконно утримується ОСОБА_3 за місцем її проживання АДРЕСА_2 та повернути матері ОСОБА_2 за місцем попереднього проживання та реєстрації по АДРЕСА_1

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Відібрано ОСОБА_7 від ОСОБА_3 та повернуто матері ОСОБА_2 за місцем попереднього проживання та реєстрації дитини. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Справа в апеляційному порядку розглядалася неодноразово. Останнім рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2016 року рішення районного суду скасовано, й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у позові, апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 за змістом позову вказує на обставину щодо зміни місця проживання сина без її згоди ОСОБА_4, тоді як з вимогою про відібрання дитини звертається до ОСОБА_3 доводячи фактичне проживання ОСОБА_4 за іншою адресою. Натомість доказами така обставина не підтверджена, а підстави відібрання дитини в ОСОБА_3 в розумінні норми ст.162 СК України не наведені, проживання останньої в одній квартирі з дитиною та її батьком не є підставою для відібрання дитини саме у неї.

Крім того, ОСОБА_2 не позбавлена права звернутись з відповідними вимогами до ОСОБА_4

Апеляційний суд повністю виконав вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М.Фаловська