Ухвала

іменем україни

11 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Борівського районного суду Харківської області від 05 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з грудня 2004 року вона почала проживати однією сім'єю з ОСОБА_5, як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство із взаємними правами та обов'язками, у будь якому іншому шлюбі ні вона, ні він не перебували.

Зазначала, що вони разом з ОСОБА_5 проживали в АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності, в якій відповідач зареєстрований не був, а значився зареєстрованим в квартирі по АДРЕСА_2, де мешкала його мати ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вказувала, що на теперішній час вони припинили сімейні відносини, так як з 20 січня 2015 року проживають окремо. У період спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу вони з відповідачем за спільні кошти придбали у власність майно:

17грудня 2007 року автомобіль Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску, об'єм двигуна 2998 см. куб, державний номерний знак НОМЕР_1 за 228 221 тис. грн, та зареєстровали на ім'я ОСОБА_5, частина коштів для придбання автомобіля у розмірі 63 100 тис. грн була отримана на підставі кредитного договору від 17 грудня 2007 року № 0, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, на теперішній час кредитні зобов'язання ними виконані у повному обсязі; земельну ділянку по АДРЕСА_3, де ними було збудовано будинок з сауною та надвірними спорудами, будинок було зареєстровано за ОСОБА_5; побутове майно: телевізор Samsungвартістю 1020 грн, програвач DVD вартістю 600 грн, холодильник «АТЛАНТ» вартістю 1800 грн, пральна машина LG вартістю 2400 грн, кондіціонер «ОМІДЕА» вартістю 1200 грн, м'які меблі польського виробництва вартістю 1300 грн, комплект спальних меблів польського виробництва вартістю 1400 грн, душеву кабінку вартістю 6000 грн, електричний нагрівач вартістю 2800 грн, парну вартістю 15000 грн, плиту для сауни вартістю 2000 грн, дубові меблі вартістю 2000 грн, холодильник «НОРД»вартістю 400 грн, насосну станцію вартістю 1500 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила: встановити факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 02 грудня 2004 року по 20 січня 2015 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наступне майно:

- автомобіль Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску, двигун № НОМЕР_3, об'єм двигуна 2998 см. куб, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знакНОМЕР_1;

- об'єкт нерухомості (будинок з надвірними будівлями та спорудами) на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3

- побутове майно: телевізор Samsungвартістю 1020 грн, програвач DVD вартістю 600 грн, холодильник «АТЛАНТ» вартістю 1800 грн, пральну машину LG вартістю 2400 грн, кондіціонер «ОМІДЕА» вартістю 1200 грн, м'які меблі польського виробництва вартістю 1300 грн, комплект спальних меблів польського виробництва вартістю 1400 грн, які знаходяться за місцем проживання позивача ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, душеву кабінку вартістю 6000 грн, електричний нагрівач вартістю 2800 грн, парну вартістю 15000 грн, плиту для сауни вартістю 2000 грн, дубові меблі вартістю 2000 грн, холодильник «НОРД» вартістю 400 грн, насосну станцію вартістю 1500 грн, які знаходяться за місцем будівництва домоволодіння по АДРЕСА_3.

Розподілити майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, виділивши їй із спільного майна наступне майно:

- автомобіль Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску, двигун № НОМЕР_3, об'єм двигуна 2998 см. куб, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знакНОМЕР_1;

- 1/2 частку об'єкту нерухомості (будинок з надвірними будівлями та спорудами) на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3

- побутове майно: телевізор Samsungвартістю 1020 грн, програвач DVD вартістю 600 грн, холодильник «АТЛАНТ» вартістю 1800 грн, пральну машину LG вартістю 2400 грн, кондіціонер «ОМІДЕА» вартістю 1200 грн, м'які меблі польського виробництва вартістю 1300 грн, комплект спальних меблів польського виробництва вартістю 1400 грн, які знаходяться за місцем проживання позивача ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, душеву кабінку вартістю 6000 грн, електричний нагрівач вартістю 2800 грн, парну вартістю 15000 грн, плиту для сауни вартістю 2000 грн, дубові меблі вартістю 2000 грн, холодильник «НОРД» вартістю 400 грн, насосну станцію вартістю 1500 грн.

Визнати за нею право власності на автомобіль Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску, двигун № НОМЕР_3, об'єм двигуна 2998 см. куб, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1;

Визнати за нею право власності на 1/2 частку об'єкту нерухомості (будинок з надвірними будівлями та спорудами) та 1/2 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3

Стягнути з ОСОБА_5 на її користь вартість сплаченого судового збору та вартість судових експертиз.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 05 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 02 грудня 2004 року по 20 січня 2015 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наступне майно: автомобіль Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску, двигун № НОМЕР_3, об'єм двигуна 2998 см. куб, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1 та побутове майно: телевізор Samsung, програвач DVD, холодильник «АТЛАНТ», пральну машину LG, кондіціонер «ОМІДЕА», м'які меблі польського виробництва, комплект спальних меблів польського виробництва, душеву кабінку, електричний нагрівач, парну, плиту для сауни, дубові меблі, холодильник «НОРД», насосну станцію .

Виділено ОСОБА_4 побутове майно: телевізор Samsung, холодильник «АТЛАНТ», пральну машину LG, кондіціонер «ОМІДЕА», м'які меблі польського виробництва, комплект спальних меблів польського виробництва, програвач DVD.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини автомобіля Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску, двигун № НОМЕР_3, об'єм двигуна 2998 см. куб, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати зі сплати судового збору в сумі 1 882 грн 70 коп. та витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи у сумі 625 грн.

У задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2016 року рішення Борівського районного суду Харківської області від 05 травня 2016 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Відповідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, приймаючи до уваги як належні докази: фотографії, копію договору на організацію туристичних послуг, спільні путівки на інше, покази свідків, вважав доведеним факт проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 02 грудня 2004 року по 20 січня 2015 року, що стало підставою для часткового задоволення позову в частині поділу майна.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між сторонами у період з 02 грудня 2004 року по 20 січня 2015 року усталених стосунків, що притаманні подружжю, ОСОБА_4 у передбаченому ст. ст. 10, 60 ЦПК України порядку суду не надано та не підтверджено факту ведення спільного господарства з відповідачем, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально та матеріально.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 05 травня 2016 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

О.В.Попович