Справа № 522/2085/15-ц
Провадження № 2/522/4191/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою, вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення частки у спільній власності та визнання права власності.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою, вселення в обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 вказала, що воната відповідач ОСОБА_2 познайомилися у квітні 1996 року, а згодом, у листопаді того ж року, почали спільно проживати в м. Норільськ (Росія) однією сімєю без реєстрації шлюбу.

28 вересня 2001 року від її з відповідачем фактичних шлюбних відносин вона народила дитину ОСОБА_3 щодо якої відповідач визнав батьківство та є біологічним батьком, що підтверджується відповідними свідоцтвами. У червні 2005 року вона з відповідачем та дітьми всі разом переїхали проживати до Одеси та почали винаймати житло.

31 січня 2008 року вона з відповідачем спільно в рівних частках придбали квартиру АДРЕСА_1, де зареєстрована вся їх сімя. Станом на сьогодні, всю квартиру займає відповідач. Відповідач чинить їй перешкоди у користуванні її власністю, про свідчить її звернення до правоохоронних органів.

Вона має намір реалізувати своє право власності та проживати у спірній квартирі № 48. У звязку з чим позивачка просить зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні квартирою № 48 по провулку Цегляний, 7, у м. Одесі та вселити її у спірну квартиру, згідно остаточної редакції позовних вимог (Т.2.а.с.126).

Не погодившись з позовом, відповідач, ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про збільшення частки у спільній власності та визнання права власності (Т.1.а.с.65-68).

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 ніякої участі в утриманні квартири АДРЕСА_2 не приймала, не проводила ані капітальний ремонт, ані поточний. Ним за власний рахунок проводились ремонтні роботи, придбавались та встановлювались вбудовані меблі, освітлення, сантехнічні вироби, та інше.

Враховуючи те, що кошти за виконанні ремонтні роботи та придбані прилади ОСОБА_1 не компенсувались, а проведені ним поліпшення є невідємними складовими квартири та призвели до збільшення вартості житла від початкової вартості сплаченої за договором про дольову участь у будівництві житла, тому просить суд збільшити його частку у праві спільної часткової власності на житлову квартиру № 48, визнати за ним право власності на 91/100 частину спірної квартири.

Ухвалою суду від 08 вересня 2015 року, було вирішено про обєднання в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання не чинити перешкод у користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою, вселення, зі зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення частки у спільній власності та визнання права власності.

ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не зявились, надали заяву в який просили суд розглянути цивільну справу за їх відсутністю, підтримали свої позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просили суд їх задовольнити.

ОСОБА_2 та його представники в судові засідання не зявлялася, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, шляхом неодноразового надсилання судових повісток на їх адресу за місцем проживання, а також і за місцем їх реєстрації.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від фактичних шлюбних відносин сторін народилася дочка ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії І-ЕТ № 591492 (Т.1.а.с.9), а також свідоцтва про встановлення батьківства серії І-ЕТ № 512140 (Т.1.а.с.8) у матеріалах справи.

Як вбачається з договору № 258/3 від 11.08.2003 року про пайову участь в будівництві житла, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було повністю внесено пай за квартиру, згідно акту № 48 від 27.12.2007 року приймання-передачі квартири № 48, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було прийнято у власність п'яти кімнатну квартиру № 48, загальною площею 284,3 кв.м., розташовану на 12-ому поверсі в житловому будинку № 7 по провулку Цегляному (Каркашадзе) у місті Одесі.

Технічний паспорт на вказану квартиру був виготовлений 21.06.2007 року КП «ОМБТІ та РОН» на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про право власності серії САВ № 375498, виданого Виконавчим комітетом ОМР 31.01.2008 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, право власності на квартиру № 48, загальною площею 284,3 кв.м., розташовану в житловому будинку № 7 по провулку Цегляному (Каркашадзе) у місті Одесі зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках за кожним на праві спільної часткової власності.

З пояснень сторін встановлено, що у 2011 році сторони припинили проживання однією сім'єю. На теперішній ОСОБА_1 разом з дитиною проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією довідки ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» від 15.07.2015 року.

Підставою звернення до суду з відповідним позовом стало те, що ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 та їх неповнолітній дитині користуватись житлом.

Суд вбачає, що 13.04.2016 року ОСОБА_1 зверталась з заявою щодо встановлення осіб, мешкаючих у спірній квартирі та неможливістю вселення, вказана заява зареєстрована в ЖЕО за №6115, про що свідчить також протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 13.04.2016 року та її пояснення.

Згідно довідки Шевченківського ВП Приморського ВП ГУНП в Одеській області за заявою ОСОБА_1 щодо встановлення осіб, мешкаючих у квартирі № 48 було здійснено перевірку та встановлено, що у квартирі за вказаною адресою мешкає довірена особа співвласника гр. ОСОБА_4, який сам на теперішній час перебуває за межами України. Факт проживання інших осіб у квартирі, 1/2 частина якої належить ОСОБА_1, підтверджується копіями документів, що були оформлені за розглядом заяви ОСОБА_1 від 13.04.2016 року.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України, саме до компетенції судів віднесений розгляд в порядку цивільного судочинства справ щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із житлових правовідносин.

Згідно частин 1 та 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно частин 1 та 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

В статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно до роз'яснень, наданих ВСУ у своєму аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

Під час розгляду справи також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та його представники зловживають своїми процесуальними правами, не зявляються за викликом до суду, приносять апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження після подачі зустрічного позову (Т.2.а.с.225), не виконують вчасно клопотання експерта (Т.2.а.с.51,58), усіма своїми діями намагаються затягнути розгляд справи.

Враховуючи те, що справа перебуває в провадженні з 05 лютого 2015 року, тобто вже понад 2 роки та беручи до уваги поведінку ОСОБА_2 та його представників, суд приймає рішення на підставі наявних доказів в матеріалах справи та в межах заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2.

У відповідності до вимог ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Як вбачається із договору № 258/3 від 11.08.2003 р. про пайову участь в будівництві житла та свідоцтва про право власності від 31.01.2008 р., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано кожним по 1/2 ідеальній частині квартири № 48, яка розташована за адресою: м. Одеса, провулок Цегляний, буд. 7.

Приписами ст. 6 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно із ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦК України, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

У відповідності до ч.3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Таким чином, співвласник наділений правом вимагати збільшення своєї частки за обов'язкової наявності таких чотирьох умов:

-поліпшення спільного майна не можна відокремити від спільного об'єкта. При цьому мається на увазі не технічна неможливість відокремлення поліпшень від речі, а неможливість відокремлення їх без пошкодження або істотного знецінення речі.

-зі змісту ч.1 ст.187 ЦК України слідує, що нерозривний зв'язок поліпшень з річчю має місце у тому випадку, коли відділення поліпшень має наслідком пошкодження або істотне знецінення безпосередньо основної речі, від якої були відокремлені поліпшення, а не самих поліпшень;

-поліпшення зроблені за кошти цього співвласника, без залучення коштів інших співвласників. Якщо кошти, за рахунок яких були зроблені поліпшення, не належать співвласнику, поліпшення вважатимуться майном, набутим ним без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК);

-поліпшення були зроблені за згодою всіх інших співвласників, при цьому суд звертає увагу, що належним доказом цього, має бути письмова згода співвласників, яка відсутня в матеріалах справах.

-при здійсненні поліпшень було додержано порядок використання спільного майна, тобто загальні засади володіння та користування спільним майном, визначені законом, а також умови володіння та користування спільним майном у відповідності з домовленістю між співвласниками.

Ухвалою від 09 вересня 2015 року по справі за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Питання про повторне направлення справи до експертної установи з боку ОСОБА_2 та його представників не надходило.

Таким чином суд робить висновок, що належних та допустимих доказів ОСОБА_2 та його представниками на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог до суду не надано.

Наявні в матеріалах справи документи (Т.1.а.с.20-165, Т.2.а.с.61-101) не підтверджують обставини на які посилається ОСОБА_2, а саме щодо суттєвого збільшення вартості житла, ринкової вартості квартири, вартості ремонту, тощо.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст.ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.

Таким чином, ОСОБА_2 не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би спростували доводи викладені ОСОБА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 41, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 356, 357, 358, 360 ЦК України, положеннями Постанови №20 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст.ст. 7, 8, 10, 15, 60-63, 143, 209, 212-215, 223-226, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою, вселення - задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) не чинити перешкод ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у користуванні квартирою № 48 по провулку Цегляний (Каркашадзе), 7, у м. Одесі, яка в цілому складається з приміщень, загальною площею 284,3 кв.м., житловою площею 122,5 кв.м..

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) в квартиру № 48 по провулку Цегляний (Каркашадзе), 7, у м. Одесі.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення частки у спільній власності та визнання права власності - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів.

Суддя 16.05.2017