АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/5088/14-ц 22-ц/774/671/К/17
Справа № 214/5088/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/671/К/17 суддя Ковтун Н.Г.
Категорія 27 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретаря - Гладиш К.І.,

за участю: представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Бродька Анатолія Івановича, представника відповідача - ОСОБА_2- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційні скарги позивача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів від нечесної підприємницької практики банку та визнання договору припиненим, стягнення моральної (немайнової) шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ( надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.11.2005 року між сторонами укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримала в кредит кошти у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Взятих на себе зобов'язань відповідач не виконує, у зв'язку з чим, уточнивши позовні вимоги в останній їх редакції від 17 червня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму заборгованості по відсотками нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період з 24.05.2011 по 24.05.2014 р. у сумі 18453, 80 грн.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. КривогоРогу від 02 червня 2015 року, яке скасоване ухвалою суду від 26 серпня 2015 року за заявою відповідача про перегляд заочного рішення, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

У червні 2016 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів від нечесної підприємницької практики банку та визнання договору припиненим, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначила, що між нею та банком укладено договір про надання банківських послуг, а не кредитний договір. Зазначила, що Банком їй була заподіяна моральна шкода внаслідок незаконного списання з пенсійної та зарплатної картки коштів, які надходили. Вважає що Банк пропустив строк позовної давності до заявлених вимог просить суд в їх задоволенні відмовити. Просила суд: визнати договір б/н від 24.11.2005 року припиненим; застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі 10 000 грн. в порядку ч. 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2016 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та у задоволені зустрічних позовних вимогОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ«ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення у повному обсязі. Рішення в частині відмови у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, суд не врахував не спростування відповідачем ОСОБА_2 розміру заборгованості, тому згідно ч.2 ст. 61 ЦПК України розрахунок наданий позивачем є належним доказом. Крім того, вважає, що незрозумілість суду наданого розрахунку позивача не може бути підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Також вважає, що відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки відповідно до ст. 264 ЦК України відбулось переривання даного строку, так як ОСОБА_2 здійснювала погашення заборгованості протягом 2013 та 2014 рр. Вважає, що суд першої інстанції не вирішив суть спору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Рішення в частині відмови в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає що судом не прийнято до уваги факту застосування банком нечесної підприємницької практики, а саме навмисне введення банком дебетової пенсійної картки ОСОБА_2 у «мінус», внаслідок чого виникла заборгованість на яку банк додатково нарахував штрафні санкції.

Вважає, що банком пропущений строк позовної давності, який сплинув 24.11.2008 року.

Вказує, що разом з заявою на отримання дебетної карти ОСОБА_2 була підписана заява на отримання кредитної карти № НОМЕР_1, вважає, що між сторонами укладено договір банківських послуг, а не кредитний договір. Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку ОСОБА_2 не ознайомлювалась, оскільки відсутній її підпис.

Вважає, що судом не враховане рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27.11.2008 р. яким стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за даним кредитним договором та всупереч ч.2 ст.223 ЦПК України банк повторно звернувся з позовом до ОСОБА_2 Судом помилково не застосовано до спірних правовідносин ЗУ «Про захист прав споживачів» тане стягнуто моральну шкоду.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» представник відповідача ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, заперечень на апеляційну скаргу, заявлених первісних та зустрічних позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника відповідача - ОСОБА_3 відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України банком не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором.

Відмовляючи в задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про захист прав споживачів від нечесної підприємницької практики банку та визнання договору припиненим, стягнення моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог та відсутності підстав для визнання договору припиненим відсутні.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із такими висновками суду з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що 24 листопада 2005 року відповідач ОСОБА_2 заповнила заяву на отримання кредитної картки. Згідно якої, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку НОМЕР_1 зі сплатою 3 % за користуванням кредитом на місяць із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по Кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту Клієнтом так і списанням Банком коштів з Дебетної карти НОМЕР_2. ( а. с. 7, 105).

В заяві містить застереження, що заявник ознайомилась та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Вона надала згоду, що заповнена заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами складає між заявником та банком договір про надання банківських послуг ( а.с.105).

Між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів та неустойки.

Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Між сторонами укладено договір про надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі строком дії, що відповідає строку дії картки.

Згідно розділу ІІ Правил користування платіжною карткою п.п.3.1.1, п.3. строк дії картки вказано на лицевій стороні картки ( місяць і рік) і вона дійсна до останнього дня місяця зазначеного на платіжній картці.( а.с.12 на звороті).

Згідно картки № НОМЕР_1, копія якої міститься в матеріалах справи, строк дії зазначений до 11/08, тобто листопада 2008 року ( а.с.210).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов , тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм , слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг ( при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку ), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту , а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - не після закінчення строку дії договору , а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту ( ст.261 ЦК України).

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року справа № 6-127 цс 14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений до 11/08, що не заперечує позивач ( а.с. 210).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача про відсутність правових підстав для незастосування судом наслідків застосування пропуску позовної давності у зв'язку із його переривання.

З огляду на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27.11.2008 р., копія якого міститься в матеріалах справи, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором від 11.08.2006 року, колегія суддів не може погодитися із перериванням строку позовної давності, оскільки як видно з позовної заяви та матеріалів справи в даному провадженні ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про стягнення заборгованості за договором укладеним згідно заяви 24.11.2005 року, проте згаданим рішенням суду вирішено питання по заборгованості за заявою від 11.08.2006 року, тобто не стосується правовідносин за даним договором.

Колегія суддів також не може погодитися із доводами апеляційної скарги ПАТ КБ «Приват Банк» в частині переривання строку позовної давності наявними зарахуваннями за кредитними зобов'язаннями на погашення відсотків у період грудень 2013-січень 2014 р., у не значному розмірі (0,01 грн.,0,02 грн., 0,16 грн.,0,31 грн.,0,63грн.,1,26 грн., 2,52 грн.), що встановлено розрахунком заборгованості за кредитним договором ( а.с.145 на звороті). Дані відомості не свідчать, що боржник ОСОБА_2свідомо вчиняла дії направлені на погашення кредитної заборгованості, що доводить визнання кредитних зобов'язань та наявності підстав для переривання строку позовної давності, передбачених положеннями ст..264 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не відбулось переривання строку позовної давності, лише за наданим банком розрахунком, який не підтверджений квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення платежу особисто відповідачем ОСОБА_2 та визнання нею боргу, оскільки в судовому засіданні колегії суддів вона заперечувала вчинення цих дій. Крім того, як пояснив в судовому засіданні колегії суддів представник ПАТ КБ «ПриватБанк» зарахування відбувалось у зв'язку із наданням відповідачем згоди на списання коштів з іншого рахунку відкритого на її ім'я.

Колегія суддів вважає, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог представник ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку із відсутністю належного розрахунку заборгованості ОСОБА_2, таким, що не відповідає матеріалам справи.

До уточненої позовної заяви від 17 червня 2016 року позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок із зазначенням усіх складових сум визначеної позивачем заборгованості за кредитним договором ( а.с.145). Однак, колегія суддів вважає. Що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідача ( а.с.100-102). Тому, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги представника відповідача в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог такими, що не підлягають задоволенню. Відповідачем не доведено застосування нечесної підприємницької практики ПАТ КБ «ПриватБанк». Умова списання коштів з дебетової пенсійної картки НОМЕР_2 відкритої на ім'я ОСОБА_2 була узгоджена сторонами при укладанні договору про надання банківських послуг від 24.11.2005 року, на дані умови заявник погоджувалась, що засвідчено її особистим підписом. ( а.с.105).

У зв'язку із відмовою відповідачу ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про визнання нечесної підприємницьку діяльність ПАТ КБ «ПриватБанк» за недоведеністю, вимоги про стягнення моральної шкоди, як похідні також не підлягають задоволенню, тому висновок суду першої інстанції в цій частині є вірним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставі п.п.1,3 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає змінити в частині мотивів відмови, в частині відмови ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів від нечесної підприємницької практики банку та визнання договору припиненим, стягнення моральної (немайнової) шкоди, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,ст. ст. 34-316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково. Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2016 року стосовно відмови Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити в частині мотивів відмови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова