Ухвала іменем україни
05 квітня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 09 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 02 липня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір про іпотечний кредит, згідно з яким, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 49 000 доларів США зі сплатою 14,0 % річних, строком до 01 липня 2018 року.

На забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів ОСОБА_6 надав у іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру № 3, загальною площею 68,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_6 умови договору не виконав, допустив утворення заборгованості, яка згідно з розрахунком станом на 08 квітня 2015 року складає 90 751,88 доларів США.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2013 року задоволено позовні вимоги і стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість у сумі 580 407 грн 47 коп.

Посилаючись на те, що рішення суду не виконане, ПАТ «Державний ощадний банк України» просило суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за договором про іпотечний кредит від 02 липня 2008 року перед АТ «Ощадбанк» в особі - Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк» у розмірі 90 751,80 дол. США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру № 3, загальною площею 68,2 кв. м, житлова площа 37,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з визнанням за позивачем права від свого імені продати вказаний предмет іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі - продажу за ціною, що буде визначена незалежним експертом - суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу з наданням права іпотекодержателю одержання дублікатів правовстановлюючих документів, отримання витягу з реєстру прав власності, доступу до спірної квартири, отримання довідки про склад сім'ї, яка зареєстрована в указаній квартирі, здійснення оцінки нерухомого майна, замовляти виготовлення та одержувати витяг з реєстру прав власності, замовляти здійснення інвентаризації цієї квартири, одержувати копії технічного паспорта та інших правовстановлюючих документів, за потреби виготовити та одержати новий технічний паспорт та інші правовстановлюючі документи на квартиру, здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмета іпотеки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 квітня 2016 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за договором про іпотечний кредит від 02 липня 2008 року № 80207/1 перед ПAT «Ощадбанк» в особі - Закарпатського обласного управління AT «Ощадбанк» у розмірі 90 751,80 дол. CШA, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 02 липня 2008 року № 1772, укладеним між AT «Ощадбанк» та ОСОБА_6, а саме: двокімнатну квартиру № 3, загальною площею 68,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом продажу на прилюдних торгах, проведених у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Реалізація предмета іпотеки здійснюється у населеному пункті за місцем його розташування.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 09 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за договором про іпотечний кредит від 02 липня 2008 року № 80207/1 перед AT «Ощадбанк» у розмірі 744 323 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 02 липня 2008 року, укладеним між AT «Ощадбанк» та ОСОБА_6, а саме: двокімнатну квартиру № 3, загальною площею 68,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з визнанням за AT «Ощадбанк» права від свого імені продати вказаний предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною, що буде визначена незалежним експертом - суб'єктом оціночної діяльності, на момент продажу з наданням права іпотекодержателю одержання дублікатів правовстановлюючих документів, отримання витягу з реєстру прав власності, доступу до спірної квартири, отримання довідки про склад сім'ї, яка зареєстрована в указаній квартирі здійснення оцінки нерухомого майна, замовляти виготовлення та одержувати витяг з реєстру прав власності, замовляти здійснення інвентаризації цієї квартири, одержувати копії технічного паспорта та інших правовстановлюючих документів, за потреби виготовити та одержати новий технічний паспорт та інші правовстановлюючі документи на квартиру, здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмета іпотеки.

Відстрочено виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній начальник облуправління ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду в частині визначення розміру заборгованості в національній грошовій одиниці України та в частині відстрочення виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», скасувати і справу в цій частині передати на новий розгляд до апеляційного суду.

В іншій частині рішення апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржується та судом касаційної інстанції не переглядається (ч. 1 ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суд не відповідає.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, який у рахунок погашення заборгованості у розмірі 90 751,80 доларів США звернув стягнення на іпотечне майно, виходив із того, що кредит надавався відповідачам згідно з умовами договорів в іноземній валюті, але звертаючи стягнення на іпотечне майно заборгованість необхідно визначити в еквіваленті в національній валюті України на час виникнення такої заборгованості.

Проте з такими висновками апеляційного суду не можна погодитись, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_6 було укладено договір про іпотечний кредит № 80207/1, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 49 000,00 доларів США зі сплатою 14,0% річних за користування кредитними коштами, в порядку та на умовах визначених договором.

На забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів між сторонами 02 липня 2008 року було укладено іпотечний договір. Згідно з п. 1.2 вказаного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира № 3, загальною площею 68,2 кв. м., житловою площею 37,00 кв. м. зі всіма невід'ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував і рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04 грудня 2013 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено і стягнуто на користь банку із ОСОБА_6 заборгованість станом на 21 серпня 2013 року в сумі 580 407 грн 47 коп.

Рішення набрало законної сили, та ВДВС 24 березня 2015 року відкрито відповідне виконавче провадження.

Посилаючись на те, що вищевказане судове рішення не виконане, ПАТ «Державний ощадний банк України» просило суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за договором про іпотечний кредит звернути стягнення на іпотечне майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. ч. 1 і 3 ст. 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Проте апеляційний суд, встановлюючи розмір заборгованості за кредитними договорами із переведенням іноземної валюти в українську керувався курсом, установленим Національним банком України, на час виникнення заборгованості, що не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24 вересня 2014 року № 6-145 цс 14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частиною 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

У ст. 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зазначено, що цей закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (будуть нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з постанови про арешт коштів боржника від 20 грудня 2013 року, адресою проживання ОСОБА_6 в цій постанові зазначено відмінну від іпотечної - квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 68). Крім того, відповідно до акта перевірки заставного майна від 06 квітня 2015 року зазначено, що майно знаходиться за адресою, яка вказана в договорі застави та не використовується іпотекодавцем в якості місця постійного проживання (а. с. 144).

Таким чином, вирішуючи питання відстрочення виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», апеляційний суд не встановив та не перевірив чи використовується іпотечне майно, а саме: двокімнатна квартира № 3, загальною площею 68,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, як місце постійно проживання відповідача.

У зв'язку з наведеним, відповідно до ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд повинен визначити, який порядок платежу встановлено умовами кредитних договорів та встановити чи є підстави для відстрочення виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та у залежності від цього ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 09 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Кортун Т.О. Писана О.В. Попович