АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/452/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

за участю: секретаря Кошельника В.М.

сторін: представника апелянта ОСОБА_1, представника позивача заявника ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 22 грудня 2016 року та 28 грудня 2016 року про задоволення заяв ОСОБА_4 про забезпечення позову,

в с т а н о в и л а :

Ухвалами Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 та 28 грудня 2016 року накладено арешт на земельні ділянки, кадастрові номера відповідно, НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які належали на праві власності ОСОБА_3 Виконання ухвали покладено на Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради.

Не погоджуючись з такими ухвалами, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить їх скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви про накладення арешту на вказані вище земельні ділянки відмовити.

Вважає їх такими, що винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що в порушення вимог закону, суддею не в повному обсязі досліджено матеріали справи.

Як зазначає апелянт, слухання по даній справі призначалось на 22 грудня 2016 року. ОСОБА_3 не мав можливості з'явитись у судове засідання та надати пояснення по фактах викладених у позовній заяві, про що було повідомлено суддю. Незважаючи на відсутність пояснень зі сторони відповідача, суддя, керуючись лише поясненнями, викладеними у позовній заяві, задовольнила клопотання позивача про накладення арешту.

Обставини, викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності, договір позики між позивачем та відповідачем ніколи не укладався. Розписка, на якій ґрунтуються позовні вимоги, не є договором позики, а є доказом партнерсько-договірних відносин між сторонами у сфері дії ЗУ „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" по інших справах. 7 вересня 2016 року позивач в односторонньому порядку розірвав домовленість між сторонами, і як доказ перед своїм замовником по використанню отриманих від нього коштів попросив написати розписку, на яку позивач посилається у позовній заяві, як на договір позики.

Крім того, як вказує апелянт, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 згідно договору дарування від 30 червня 2011 року відчужена на користь ОСОБА_5

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Відповідно до ч. 3 тієї ж статті, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Задовольняючи заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З такими висновками колегія суддів Апеляційного суду не погоджується.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що у грудні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до місцевого суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів (а.с. 2-3). В обґрунтування позову позивач зазначала, що 7 вересня 2016 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передала у власність відповідача грошові кошти у розмірі 130 000 грн., останній зобов'язався повернути кошти 65 000 грн. - до 1 жовтня 2016 року, решту - до 31 жовтня того ж року. На підтвердження укладення вказаного договору відповідачем було надано розписку про одержання ним коштів у розмірі 130 000 грн. та встановлено кінцевий термін їх повернення. Відповідач кошти у строки обумовлені у розписці, позивачеві не повернув.

У зв'язку з цим, позивач просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_3 борг у розмірі 130 000 грн.; втрати від інфляції у розмірі 1 820 грн.; 3% річних у сумі 491,51 грн.; проценти від суми позики у розмірі 4 683,56 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Згідно наявної в матеріалах справи ксерокопії розписки від 7 вересня 2016 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 130 000 грн., які зобов'язався повернути (а.с. 4).

Ухвалою суду першої інстанції від 7 грудня 2016 року по даній справі відкрито провадження (а.с. 8).

У грудні 2016 року позивач звернулась до суду із заявами про забезпечення позову та, уточнивши їх, просила накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 що належать ОСОБА_3 (а. с. 20, 26-27).

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 22 грудня 2016 року, запитуваної представником позивача ОСОБА_8, відповідач володіє земельними ділянками на праві власності та постійного користування (а. с. 21, 30).

Між тим, апелянт подав до суду апеляційної інстанції договір дарування земельної ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1, з якого слідує, що зазначена земельна ділянка була подарована ОСОБА_5 30 червня 2011 року (а. с. 39).

За таких обставин ухвала Хмельницького міськрайонного суду від 22 грудня 2016 року підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 311, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 28 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 22 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нову.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/ А.В. Купельський

Суддя: /підпис/ Т.В. Спірідонова

Суддя: /підпис/ Т.О. Янчук

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області А.В. Купельський

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Заворотна О.Л. Категорія: ухвала

Доповідач: Купельський А.В.