Справа № 0904/1742/12
Провадження № 22-ц/779/899/2017
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Малєєва А.Ю.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Залуквянської сільської ради Галицького району про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду від 24 вересня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом і зазначав, що 21 травня 2004 року Залуквянською сільською радою Галицького району посвідчено заповіт, згідно якого його мати ОСОБА_6 заповіла йому житловий будинок по вул. Миру, 9 в с. Залуква Галицького району та 0,11 га земельної ділянки. 28 червня 2007 року ОСОБА_6 померла. Заповіт не змінювався та не скасований. Посилаючись на те, що він вчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки після смерті матері хворів, а також не був проінформований щодо строків прийняття спадщини, просив визначити додатковий строк, достатній для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Рішенням Галицького районного суду від 24 вересня 2012 року задоволено позов. Надано ОСОБА_2 додатковий строк три місяці для подання ним заяви в нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_7.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно зясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального та процесуального права й ухвалив помилкове рішення. На думку апелянтів, суд не врахував того, що домоволодіння по вул. Миру, 9 в с. Залуква Галицького району відносилось до суспільної групи - колгоспний двір членом якого був їх покійний батько ОСОБА_8 Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР N 885-XII був введений в дію Закон України "Про власність". Після припинення колгоспного покійний ОСОБА_8 був співвласником зазначеного домоволодіння, вони проживали у цьому будинковолодінні і на час смерті ОСОБА_8 17.12.1999 року прийняли спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном. Однак, звернувшись до суду позивач не зазначив їх відповідачами внаслідок чого суд допустив порушення вимог процесуального закону та помилково позбавив їх права на частину спірного майна.

У судовому засіданні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, просять задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційних скарг з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач тривалий час хворів та не був проінформований щодо строків прийняття спадщини і з поважних причин пропустив строк прийняття спадщини, тому суд визначив позивачу додатковий строк для прийняття спадщини три місяці.

Висновок суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, домоволодіння по вул. Миру, 9 в с. Залуква Галицького району відносилось до суспільної групи і станом на 11 березня 1989 року членами цього двору були ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_9, який помер 11 березня 1989 року.

Згідно ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР N 885-XII був введений в дію Закон України "Про власність". Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, на час припинення колгоспного двору, його члени ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_2 в рівних частках стали співвласниками цього майна.

З даних, які містяться у довідці Залуквянської ради з 1992 року після одруження з ОСОБА_8, ОСОБА_4, а ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з народження постійно проживають в домоволодінні по вул. Миру, 9 в с. Залуква Галицького району.

ОСОБА_8 помер 17.12.1999 року після смерті якого ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 прийняли спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном.

Установлено, що 01 липня 2007 року померла мати ОСОБА_6 після смерті якої відкрилась спадщина.

Згідно заповіту від 21 травня 2004 року ОСОБА_6 заповіла позивачу ОСОБА_2 житловий будинок по вул. Миру, 9 в с. Залуква Галицького району та 0,11 га земельної ділянки(а.с.5)

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У п. 24 постанови Пленуму N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Верховний Суд України роз'яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Таким чином, на суд як державний орган, покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку з чим він має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Частиною 1 ст. 33 ЦПК України визначено, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, відповідно п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України під час проведення попереднього судового засідання належно не визначився про склад осіб, які братимуть участь у справі, не звернув уваги, що у спірному будинку проживає ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України не залуив їх до участі у справі як співвідповідачів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11 та 33 ЦПК України суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно, без клопотання позивача замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

На стадії апеляційного розгляду апеляційний суд позбавлений права відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України залучати осіб до участі у розгляді справи і не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

За правилами п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав встановлених п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 209,307, 309,313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити. Рішення Галицького районного суду від 24 вересня 2012 року скасувати.

Ухвалити нове рішення

Відмовити ОСОБА_2 до Залуквянської сільської ради Галицького району про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д.Фединяк

ОСОБА_10

ОСОБА_11