АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/785/2017 р. Головуючий в І інстанції Стамбула М.І.
Доповідач Полікарпова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року травня місяця 25 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівІгнатенко П.Я.
Радченка С.В.
за участі секретаряПрушинської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 04 лютого 2008 року в справі за позовом ОСОБА_6 до Херсонської міської ради про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А

В січні 2008 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 серпня 1992 року вона є власником 2/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою в АДРЕСА_1.

З метою поліпшення житлово-побутових умов, а саме влаштування санвузла, нею було здійснено прибудову загальною площею 11,8 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, складений Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 19.11.2007 р.

Також в її користуванні перебувають навіс та літня кухня, які також позначені у технічному паспорті як самочинне будівництво.

Позивачка вважає, що проведена нею перебудова не порушує права інших осіб, вона набула права власності на перероблену річ, а тому просила визнати за нею право власності на прибудову літ. «а-1» площею 11,8 кв.м., літню кухню літ. «В-1» площею 12,3 кв.м. та навіс літ. «Д-1» площею 3,3 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 04 лютого 2008 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог, оскільки зазначеними прибудовами порушуються його права як співвласника домоволодіння.

Письмових заперечень на доводи апеляційної скарги не надходило.

На адресу суду від Херсонської міської ради надійшла заява у якій представник останньої просить розглянути справу за його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка за власні кошти звела прибудову до житлового будинку, а тому, відповідно до ст.332 ЦК України набула право власності на перероблену річ. Крім того, вказана прибудова не порушує права інших осіб, не суперечить затвердженій містобудівній документації та державним будівельним нормам.

Проте до такого висновку суд прийшов допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі-продажу від 26 серпня 1992 року ОСОБА_6 є власником 2/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1. Право власності на зазначену частину будинку зареєстроване в Херсонському ДБТІ (а.с.7). Інші частини будинку належать на праві власності ще двом співвласникам, а саме: ОСОБА_7 (7/40) та ОСОБА_5 (17/40) (а.с.8).

У технічному паспорті на вказаний житловий будинок, виданому 19.11.2007 року зафіксовано здійснену позивачкою самочинну прибудову «а 6» загальною площею 11,8 кв.м., також належні їй самочинні споруди: навіс «Д» та літню кухню «В» (а.с.8-10).

Зі змісту ст.14 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції, що діяла час виникнення спірних правовідносин), будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу виконавчих органів відповідних рад.

Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 року №273, затверджено Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, за яким встановлено порядок та умови надання дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації та капітального ремонту об'єктів.

Дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва є документом, що посвідчує право забудовника на виконання робіт. Виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється. Дозвіл надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ч.2, 3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація об'єктів, не прийнятих у встановленому законодавством порядку, забороняється.

Також, ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено введення в експлуатацію спорудженого (реконструйованого ) об'єкта.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість, як зазначено у ч.4 ст.182 ЦК України, встановлюється законом.

На час виникнення спірних правовідносин реєстрація здійснювалася у відповідності до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5. Відповідно до п.1.3 вказаного Тимчасового положення, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства БТІ у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць на підставі відповідних рішень виконавчих органів місцевого самоврядування.

Реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнятті в експлуатацію у встановленому законом порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти (п.1.6 Тимчасового положення).

За п.6.1 Тимчасового положення, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування: фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію.

Отже, право власності на новостворене нерухоме майно виникає після здійснення власником дій, необхідних для виникнення такого права.

Вирішуючи спір, судом не з'ясовано отримання позивачкою дозволу на добудову нерухомого майна, виділення їй для цієї мети земельної ділянки, а також здійснення дій для введення об'єкту нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації. Суд не звернув увагу, що в позовній заяві ОСОБА_6 зазначає, що перепланування об'єкту проведено за відсутності необхідного дозволу, акт робочої комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта не складався та в установленому порядку його не прийнято в експлуатацію.

Суд першої інстанції, посилаючись у рішенні на те, що самочинна прибудова не порушує права інших осіб, не залучив до участі у справі співвласників даного житлового будинку і не перевірив цю обставину, а свій висновок щодо прав третіх осіб зробив на припущеннях.

Надана позивачкою до суду апеляційної інстанції схема визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1, робочий проект газозабезпечення житлового будинку за вказаною адресою та будівельний паспорт внутрішньобудинкового газового обладнання жодним чином не свідчать про не порушення прав апелянта, так як оскаржуване судове рішення посприяло встановленню порядку користування земельною ділянкою, з яким на даний час не погоджується апелянт.

Враховуючи те, що чинним законодавством встановлений порядок набуття права власності на нерухоме майно, у тому числі й на новостворене, та зважаючи на те, що матеріали справи не містять даних щодо виконання позивачкою вимог закону щодо зведення нерухомого майна, здачі в експлуатацію спірного об'єкта і його державної реєстрації у відповідності до вимог ст. 182 ЦК України, колегія суддів вважає, що передбачені ст. 331, 376 ЦК України умови та підстави для визнання за позивачкою права власності на новостворений об'єкт відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи було порушено норми матеріального права та задоволено позовні вимоги за відсутності правових підстав для їх задоволення, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення у справі скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 04 лютого 2008 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_6 у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий підпис О.М.Полікарпова

Судді підпис П.Я. Ігнатенко

підпис С.В. Радченко

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 29 травня 2017 року

Рішення набрало законної сили 25 травня 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання О.В. Прушинська