ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Триліської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Триліської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що 20.03.2016 року помер його батько ОСОБА_2, після смертіякого відкрилась спадщина на житловий будинок №21 по вул. Садовій в с. Триліси та на земельну ділянкуплощею 2,8515 га, щознаходиться на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (належало померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку).За життя ОСОБА_2 заповіту не склав, тому право на спадкування за законом одержав ОСОБА_1 11.02.2017 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_2 на частину спадкового майна, а саме: на житловий будинок №21 по вул. Садовій в с. Триліси.

Реалізовуючи своє право на спадщину позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку, однаку видачі свідоцтва про право на спадщинуприватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу було відмовлено з підстав, що наявні розбіжності, а саме: в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №503838 за №565 власником земельної ділянки значиться «Опанасенко Микола Геврасійович» замість дійсного «Опанасенко Микола Гервасійович». Розбіжності у написанні по батькові спадкодавця у Державному акті на право власності на земельну ділянку позбавляє його можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

На підставі зазначеного просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,8515 га, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, яка належала спадкодавцеві згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №503838, виданого 30.03.2007 року на імя ОСОБА_3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 20 березня 2016 року.

В судове засідання позивач не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти позову та просить розглядати справу без участі представника.

Частина 4 статті 174 ЦПК України встановлює, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 20 травня 2016 року помер ОСОБА_2,що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 21.03.2016 року Виконавчим комітетом Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, серія I-ОК № 368619 (а.с.9).

Після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок №21 по вул. Садовій в с. Триліси та на земельну ділянку площею 2,8515 га, що знаходиться на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життяОпанасенко М.Г. заповіту не склав, тому право на спадкування за законом одержав ОСОБА_1, як синпомерлого.

На підставісвідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.02.2017 року приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу ОСОБА_4ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_2 на частину спадкового майна, а саме: на житловий будинок №21 по вул. Садовій в с. Триліси (а.с.11).

Реалізовуючи своє право на спадщину позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу було відмовлено з підстав, що наявні розбіжності, а саме: в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №503838 за №565 власником земельної ділянки значиться «Опанасенко Микола Геврасійович» замість дійсного «Опанасенко Микола Гервасійович».

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постановівід 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом Українивід 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Обєктами права власності є будь-якіречі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщоце право оспорюєтьсяабо не визнається іншою особою, а також у разівтрати ним документа, якийзасвідчуєйого право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутністьіншого, окрім судового, шляху для відновленняпорушеного права.

Стаття 328 ЦК України встановлює,що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливаєіз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець за життя набув у власність земельну ділянку відповідно до розпорядження голови Фастівської РДА від 27.07.2006 року №565, тобто ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,8515 га, яка знаходиться на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі зазначеного розпорядження був виготовлений на імя спадкодавця державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯБ №503838, кадастровий номер :02:003:0093.

Також судом встановлено, що відповідно до даних паспорта ОСОБА_2, серії СМ № 051902 виданого Фастівським МРВ ГУ МВС України в Київській області в січні 1999 року по батькові записано «Гервасійович» (а.с.15).

Разом з тим, відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 видане на імя «Опанасенка Миколи Миколайовича», а в графі «батько» зазначено «Опанасенко Микола Гервасійович», в свідоцтві про право на спадщину за законом спадкодавця зазначено як «ОСОБА_1 МиколаГервасійович», а в державному акті на право власності на земельну ділянку спадкодавцяпо батькові зазначено як «Геврасійович».

Факт родинних відносин між померлим ОСОБА_2 і позивачем підтверджується співпаданням зазначення їх родових прізвищ, які відображені в наданих суду документах.

Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 МиколиГервасійовича, тому набув право спадкування, але не може отримати свідоцтво про право власності на спадкове нерухоме майно, а саме на земельну ділянку площею 2,8515 га, яка знаходиться на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, оскільки не підтверджені права та обовязки померлого на вищезазначене майно, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.328, 392, 1218 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,8515 га, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 20 березня 2016 року, яка належала спадкодавцеві згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №503838, виданого 30.03.2007 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова