Справа №766/2275/16-ц
Пров. №2/766/2793/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2017

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя - Гаврилов Д.В.,

секретар - Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та до неповнолітнього ОСОБА_4, від імені якого діє законний представник ОСОБА_2, третя особа: виконавчий комітет Корабельної районної у місті Херсоні ради орган опіки і піклування Корабельного району міста Херсона, про примусове виселення з кімнат гуртожитку,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та до неповнолітнього ОСОБА_4, від імені якого діє законний представник ОСОБА_2, в якому просив визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування кімнатами гуртожитку та виселити відповідачів з кімнат №11, №13, №14А у будинку №193 по вул. Адмірала Макарова у м. Херсоні без надання їм іншого жилого приміщення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вказаний гуртожиток належить позивачу на праві власності. Відповідачі не працюють у ПАТ "Таврійська будівельна компанія", рішення про вселення відповідачів до гуртожитку не приймалося, ордер на вселення не видавався, договір найму не укладався. Крім того, ОСОБА_1 вже кілька років не проживає у гуртожитку. Відповідачі в добровільному порядку відмовилися звільнити кімнати, що позбавляє позивача повною мірою користуватися своїм майном. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні заперечували проти позову, надали письмові заперечення з цього приводу.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог щодо виселення ОСОБА_4, оскільки це порушує права неповнолітнього.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Херсонською міською радою ЗАТ "Таврійська будівельна компанія" на праві приватної власності належить гуртожиток, що знаходиться у м. Херсоні по вул. Адмірала Макарова, 193.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як зазначено позивачем та не заперечувалось відповідачами у вказаному гуртожитку у кімнатах №11, №13, №14а проживають ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи, на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. ст. 127, 128, 129 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. За змістом вказаних норм жила площа в гуртожитку надається особам, які перебувають із підприємством у трудових відносинах.

Порядок надання жилої площі в гуртожитку підприємства, правила користування гуртожитками та їх утримання регулюються Примірним положенням про гуртожиток, затвердженим Радою Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року №208.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" розяснено, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід зясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордеру на зайняття жило площі в гуртожитку.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно із ч. ч. 2,3 ст. 132 ЖК Української РСР працівників підприємств, установ організацій, які поселилися в гуртожитку в звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення, в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочинну.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення допускається з підстав , установлених законом. Виселення проводиться в добровільному або в судовому порядку.

Посилання відповідачів на укладений договір найму суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на пять років.

В п. 1.1 вказаного договору зазначено, що кімнати в гуртожитку надаються ОСОБА_1 на час роботи у ВАТ "Херсонський КСВМ" (правонаступником прав і обовязків якого є ПАТ "Таврійська будівельна компанія").

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1, останній звільнився з ПАТ "Таврійська будівельна компанія" у листопаді 2014 року за власним бажанням у зв"язку з виїздом.

Таким чином, жоден з відповідачів не працює у ПАТ "Таврійська будівельна компанія", отже договір найму припинив свою дію в звязку із закінченням строку, на який його було укладено.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обовязків щодо користування житлом.

У договорі найму від 01.10.2003 р. не вказано осіб, які проживатимуть разом з ОСОБА_1

Оскільки позивач, як власник спірних кімнат, не приймав рішення про вселення відповідачів у кімнати гуртожитку, не видавав відповідного ордеру, договір найму припинив свою дію, відповідачі не працюють у ПАТ "Таврійська будівельна компанія", то відповідачі не мають правових підстав для проживання у спірних кімнатах гуртожитку, а тому підлягають виселенню.

При цьому суд визнає необґрунтованими доводи відповідачів та третьої особи щодо порушення житлових прав неповнолітньої дитини. Оскільки місцем проживання дитини є місце проживання батьків, право користування житлом дитини похідне від права користування житлом батьків. Припинення права користування житлом батьків є підставою для припинення права користування житлом дитини.

Щодо вимоги про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування кімнатами гуртожитку, суд дійшов висновку, що вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки втрата права користування є підставою для виселення. На час розгляду справи відповідач ОСОБА_1 разом з членами своєї сімї проживає у спірному гуртожитку та зареєстрований там. Отже, належним способом захисту є саме виселення з гуртожитку.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія» підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1378 грн., по 459, 33 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 391, 816, 821 ЦК України, ст. ст. 109, 116, 127, 128, 129, 132 ЖК УРСР ст.ст. 3, 10-11, 57-59, 60-61, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кімнат гуртожитку по вулиці Адмірала Макарова, 193, в місті Херсоні без надання іншого житлового приміщення.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія» судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1378 грн. по 459, 33 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_5