Номер провадження: 22-ц/785/3466/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2010 року у цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Одеська міська рада, про визнання права власності у рівних частках на квартиру в порядку спадкування за законом,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі - продажу квартири № 2 в будинку 2 по площі Соборній в м. Одесі та визнання права власності на зазначену квартиру (далі спірна квартира).

Рішенням Малиновського районного суду по справі № 2-4833/05 від 11 травня 2005 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі, договір купівлі - продажу спірної квартири визнано дійсним та визнано право власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_3

Однак вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2005 року було скасоване за нововиявленими обставинами ухвалою Малиновського районного суду від 3 жовтня 2005 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 липня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені та визнано дійсним договір купівлі - продажу спірної квартири, укладений у простій письмовій формі 10 березня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, та визнано за останнім право власності на спірну квартиру.

Проте ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.11.2008 року вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси було скасовано, а справу направлено до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю на новий розгляд.

19 березня 2009 року ОСОБА_3 подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої він просив суд постановити судове рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу спірної квартири та визнати за ним право власності на цю квартиру.

22 жовтня 2010 року відповідач ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3, 3-тя особа - Одеська міська рада, в якій просив визнати право власності у рівних частках на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, за ним і первісним позивачем ОСОБА_3 (т.2, а.с.45-48).

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є внуками ОСОБА_7, які мали отримати право власності на спірну квартиру в порядку спадкової трансмісії, оскільки інших спадкоємців, які б мали право успадкувати цю квартиру немає, просив його вимоги задовольнити.

Разом з тим, у звязку з тим, що у судове засідання первісний позивач ОСОБА_3 не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, ухвалою Приморського районного суду м Одеси від 21.12.2010 року його позов було залишено без розгляду (т.2, а.с.104).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Одеської міської ради в судове засідання не зявився про дату, час та місце судового розгляду належним чином сповіщався, у звязку з чим суд розглянув справу у його відсутність і у відсутність відповідача по зустрічному позову - ОСОБА_3

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2010 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 було задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є рідними братами та внуками ОСОБА_7, які мали отримати право власності на спірну квартиру в порядку спадкової трансмісії, оскільки інших спадкоємців, які б мали право успадкувати квартиру № 2 в будинку 2 по площі Соборній в м. Одесі немає.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступне.

Так, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, Приморський районний суд м. Одеси не дослідив усіх обставин даної справи, та не встановив, що квартири 2 у будинку 2 по Соборній площі у місті Одесі фактично не існує, а за цією адресою знаходиться зовсім інший обєкт, а саме: нежитлові приміщення салону та магазину, які належать ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 12.04.2006 pоку, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради (т.2, а.с.123).

При цьому вказані нежитлові приміщення за заявою ОСОБА_3 26 лютого 2006 року були прийняті в експлуатацію, що підтверджується Актом державної приймальної комісії Приморської районної адміністрації м. Одеси (т.1, а.с.72-78).

У звязку з цим, вказані нежитлові приміщення не входять до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_7, а потім після смерті ОСОБА_8

Що ж стосується квартири 2 у будинку 2 по Соборній площі у місті Одесі, яка на думку ОСОБА_4 входить до складу спадкового майна, колегія суддів зазначає наступне.

На підставі договору дарування, укладеного 24 вересня 2003 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, від імені якої на підставі довіреності діяла її донька ОСОБА_8 - мама ОСОБА_3 та ОСОБА_4, бабуся останніх - ОСОБА_5 набула право власності на квартиру № 2 у будинку № 2 по Соборній площі в м. Одесі.

02 червня 2004 року ОСОБА_5 померла, після чого щодо її майна була відкрита спадщина. Спадкоємцями першої черги була донька померлої ОСОБА_8, яка одна звернулася з заявою про прийняття спадщини, однак не встигнувши отримати спадщину, 2 травня 2005 року також померла.

1 липня 2005 року та 30 вересня 2005 року спадкоємці звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкових справ № 1277/2004 від 02 червня 2004 року та № 954/2005 від 02 травня 2005 року, копії яких маються в матеріалах справи (т.2, а.с.65-101).

Однак у процесі прийняття спадщини у 2005 році ОСОБА_4 стало відомо, що квартира № 2 у будинку № 2 по Соборній площі в м. Одесі вибула із спадкового майна на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 травня 2005 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції не взяв до уваги, що свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення салону та магазину, було видане ОСОБА_3 12 квітня 2006 року на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 28.02.2006 року №374 (т.2, а.с.123).

Однак, до теперішнього часу ні вищевказане розпорядження, ні свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення салону та магазину не спростовані і не визнані у встановленому законом порядку не дійсними.

З цих підстав, колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги, що на час ухвалення оскаржуваного судового рішення квартири № 2 у будинку № 2 по Соборній площі в м. Одесі не існувало, а існували нежитлові приміщення салону та магазину.

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що оскаржуваним судовим рішенням суд першої інстанції визнав право власності на 1/2 частину квартири № 2 у будинку № 2 по Соборній площі в м. Одесі за відповідачем ОСОБА_3 по зустрічному позову ОСОБА_4

Однак судом не було враховано, що із такими позовними вимогами ОСОБА_3 до суду не звертався.

Як було вказано вище, його первісний позов до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі - продажу квартири № 2 в будинку 2 по площі Соборній в м. Одесі та визнання права власності на зазначену квартиру ухвалою Приморського районного суду м Одеси від 21.12.2010 року було залишено без розгляду (т.2, а.с.104).

Інших позовних вимог ОСОБА_3 до суду не заявляв.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачений ст. 11 ЦПК України, суд не мав права ухвалювати рішення про визнання права власності на частку спадкового майна за відповідачем, який з позовом до суду не звертався.

Крім викладеного, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до розяснень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при розгляді справ щодо спадкового майна слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину

Тобто звернення до суду можливо лише у разі, якщо нотаріус з тих чи інших підстав відмовить у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Однак, оскільки матеріали справи не містять вмотивованої постанови нотаріуса про неможливість вчинення нотаріальних дій по заявам сторін ОСОБА_3 про визнання за ними права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, то суд першої інстанції не мав правових підстав для ухвалення рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти зустрічних позовних вимог, ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 1870 грн., як того вимагає ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2010 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Одеська міська рада, про визнання права власності у рівних частках на квартиру в порядку спадкування за законом, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 1870 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят гривень).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_10

ОСОБА_2