УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка Олександр Вікторович, про визнання недійсними довіреностей та правочинів, витребування майна, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 33/100 частини нежилого приміщення (склад продбази) по АДРЕСА_1 та 1/2 частини нежилої будівлі (магазину - кафетерію) по АДРЕСА_2. 30 липня 2007 року між нею та співвласником іншої частини зазначених приміщень було укладено попередній договір про купівлю-продаж частини приміщень та на виконання попереднього договору вона передала ОСОБА_10, який діяв в інтересах ОСОБА_11, 345 000 грн, що на день укладення цього договору було еквівалентно 75 000 дол. США. В подальшому їй стало відомо, що на час укладення попереднього договору ОСОБА_11 вже не була власником частини приміщень, оскільки 24 липня 2008 року ОСОБА_11 та ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу продали ОСОБА_7 належну їм нежилу будівлю (магазин - кафетерій), що знаходиться по АДРЕСА_2.

Крім того, за договорами купівлі-продажу та дарування від 22 березня 2008 року ОСОБА_4, діючи від її імені на підставі довіреностей від

24 січня 2008 року, які вона не надавала та не підписувала, відчужив належні їй на праві власності 33/100 частини нежилого приміщення (склад продбази) по АДРЕСА_1 та 1/2 частини нежилої будівлі (магазину - кафетерію) по АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_5, який 1/2 частини нежилої будівлі (магазину - кафетерію) продав ОСОБА_6, а ОСОБА_6 в свою чергу - ОСОБА_7

Посилаючись на вказані обставини просила визнати недійсними довіреності від 24 січня 2008 року, видані від її імені на користь

ОСОБА_4, договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлової будівлі (магазину - кафетерію) по АДРЕСА_2, договір дарування 33/100 частини нежилого приміщення (склад продбази) по АДРЕСА_1, укладені між ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_5, витребувати на свою користь від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відчужене за вказаними договорами купівлі-продажу майно.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від

10 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсною довіреність від 24 січня 2008 року, видану від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4, посвідчену нотаріусом нотаріального округу м. Надим Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області Російської Федерації Жихаревою І.О., зареєстровану в реєстрі за № 115.

Визнано недійсною довіреність від 24 січня 2008 року, видану від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4, посвідчену нотаріусом нотаріального округу м. Надим Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області Російської Федерації Жихаревою І.О., зареєстровану в реєстрі за № 117.

Визнано недійсними договір купівлі-продажу 1/2 частки нежилої будівлі (магазину-кафетерію), розташованої у АДРЕСА_2, укладений 22 березня 2008 року між ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка О.В., зареєстрований в реєстрі за № 4661.

Визнано недійсним договір дарування 33/100 частки нежилого приміщення (складу продбази), розташованого у АДРЕСА_1, укладений 22 березня 2008 року між ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка О.В., зареєстрований в реєстрі за

№ 4663.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 20 вересня

2016 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог

ОСОБА_3

Витребувано на користь ОСОБА_3 від ОСОБА_6 33/100 частини нежитлового приміщення (складу продбази), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Витребувано на користь ОСОБА_3 від ОСОБА_7 1/2 частини нежитлової будівлі (магазин - кафетерій), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим заяви підлягають розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У судовому засіданні суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПоповичО.В. заявлено самовідвід у даній справі з підстав, визначених ч. 3 ст. 21 ЦПК України.

Перевіривши матеріли справи, колегія суддів вважає, що заява про самовідвід підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи суддя Попович О.В. брала участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції при розгляді касаційної скарги ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 19 травня

2010 року та при постановленні ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року, яка була скасована ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 ЦПК України суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в суді першої чи апеляційної інстанції, у перегляді справи Верховним Судом України, а також у новому її розгляді після скасування рішення або ухвали суду касаційної інстанції.

Враховуючи зазначене, заявлений суддею Попович О.В. на підставі ч. 3 ст. 21 ЦПК України самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 21, 23 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Заяву судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович Олени Вікторівни про самовідвід задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович