"04" квітня 2017 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Савлук Т. В.
при секретарі Бурячек О. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-
Позивач звертаючись з позовом до суду просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у розмірі 4469 грн. 02 коп., та витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1378,00 грн., що є предметом позову.
Представник позивача - Ярмолицька О. А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, додатково пояснила, що мотивуючи вимоги тим, що з 13.09.2013 року по 17.06.2014 року в Дніпровському районному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості перебувала на обліку ОСОБА_1, звернувшись з заявою, від 13 вересня 2013 року, з проханням надати статус безробітного, оскільки не мала постійного заробітку або тимчасового заробітку, в т.ч. за договорами цивільно - правового характеру, та не належить до громадян, які забезпечують себе роботою самостійно, наказом Дніпровського центру зайнятості Київського міського центру зайнятості від 13 вересня 2013 року їй був наданий статус безробітного з 13.09.2013 року, а також було призначено допомогу по безробіттю. Відповідач, не повідомляючи позивача про факт перебування в трудових відносинах з ТОВ «СОС Сервіс Україна» з 19.05.2014 року по 17.06.2014 рік, надалі отримувала соціальну допомогу по безробіттю. Посилаючись на ч. 2,3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 4469 грн. 02 коп.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, процесуальним правом надати письмові пояснення (заперечення) по суті предмету спору не скористалась.
На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення представника позивача - Ярмолицької О. А., суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно до ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов'язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками.
Як встановлено ст.ст. 5, 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про безробіття населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Судом встановлено, що 13.09.2013 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві з заявою в якій просила зареєструвати її як безробітну відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.
Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.
Відповідно до ст.. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.
Відповідно до Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №1726, на підставі Листа Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві від 24.09.2015 року №4844-06/24, провідним інспектором відділу розслідування страхових випадків Ліщинською Юлією Олександрівною проведено звірку (перевірку) даних застрахованої особи ОСОБА_1, згідно висновку якого, ОСОБА_1 уклала договір з ТОВ «СОС Сервіс Україна» №О 2014/04 від 19.05.2014 року.
Згідно з ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, працевлаштування безробітного.
19 травня 2014 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОС Сервіс Україна» укладено Договір Підряду № О 2014/04, відповідно до пункту 1 якого, Товариство доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання щодо надання послуг в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором. Виконавець за цим Договором бере на себе зобов'язання щодо надання послуг зазначених в п. 2.1 цього Договору, сторони погодили, що даний Договір укладено до 17 черовня 2014 року. (а. с. 5-7)
Відповідно до Актів виконаних робіт від 31 травня 2014 року та 17 червня 2014 року, розмір винагороди Виконавця в період з 19.05.2014 року по м17.06.2014 року становить в загальній сумі - 7185,00 грн.
Згідно з Наказом від 18 червня 2014 року №НТ140618 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з працевлаштуванням безробітного відповідно до пп. 1 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»
На виконання наказу від 13 листопада 2015 року № 574, виданого директором Дніпровського районного центру зайнятості Лях Г. Г., начальником відділу бухгалтерського обліку - головним бухгалтером Тарадій О. В. було визначено суму незаконно отриманних коштів ОСОБА_1, сума яких, відповідно до довідки - розрахунку від 13.11.2015 року (вих.. №5736-05/24) за період з 19.05.2014 року по 16.06.2014 рік становила допомогу по безробіттю у сумі 4469,02 грн. (а. с. 11)
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
17.11.2015 року ОСОБА_1 було надіслано лист - повідомлення про необхідність повернення незаконну отриману допомогу в розмірі 4469,02 грн. протягом 15 робочих днів від дня отримання листа, проте вимога була залишена без належного реагування.
Як підтверджується наявними у справі доказами, відповідач ОСОБА_1 порушила умови Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», перебуваючи у статусі безробітної особи, яка отримує соціальну допомогу на випадок безробіття, не повідомивши вчасно орган, який здійснює управління у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування України, про укладання трудового договору з роботодавцем, внаслідок чого Відповідачем було отримано незаконно допомогу по безробіттю у розмірі 4469,02 грн., що підтверджується наданими позивачем, в свою чергу відповідач не скористалась процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем договірних зобов'язань.
Відповідно до ст.. 3 Цивільного - процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає і рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняття.
Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, ухвалюючи рішення, суд присуджує до стягнення з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості грошові кошти в розмірі 4469,02 грн.
Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_1на користь Київського міського центру зайнятості понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн., який сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 31, 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», стст. 4, 22, 43 ЗУ «Про зайнятість населення», стст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості грошові кошти в сумі 4469,02 грн. Та судові витрати пов'язаніф зі сплатою судового збору у розмір 1378,00 грн., а всього 4847,02 грн.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарг, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.