Справа № 459/120/17
Провадження № 2/459/327/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 травня 2017 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Новосада М.Д.

при секретарі Марковець Т.Л.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПП «Міжнародна. Інвестиційна. Компанія», ТзДВ «Страхова компанія «Промінвест» про визнання недійсними договорів та стягнення коштів одержаних внаслідок їх виконання, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року позивач звернувся у суд з позовом до відповідачів, у якому просить: 1) визнати недійсними договір позики № 2002523 від 02.04.2006 р., укладений між ним та ПП "Міжнародна. Інвестиційна. Компанія"; 2) визнати недійсним договір добровільного страхування від нещасного випадку № 57/16 від 02.04.2016 року, укладений між ним та ТОВ "Страхова компанія "Промінвест"; 3) стягнути з ТОВ "Страхова компанія "Промінвест" на його користь 20 тис. грн., сплачених як страхова сума, та 200 грн., сплачених як послуги банку.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у березні 2016 року знайшов у мережі Інтернет пропозицію ПП "Міжнародна. Інвестиційна. Компанія" про продаж автомобіля марки "Део" з параметрами, що його влаштовували, за плату 20 тис. грн. з подальшою виплатою залишку вартості у сумі 75 грн. Вказує, що 02.04.2016 року уклав з представником цього підприємства договір позики, сплативши 20 тис.грн., однак автомобіля так і не отримав, а вже у ході консультацій з адвокатом дізнався, що кошти були оплачені на рахунок ТДВ "Страхова компанія "Промінвест" як страховий платіж за договором від 02.04.2016 р., хоча взагалі страхових договорів з останнім не укладав. Вважає, що став черговою жертвою обману та недобросовісної конкуренції з боку відповідачів, оскільки у ЗМІ містяться відгуки про непоодинокі випадки подібних дій останніх. У підсумку просить визнати вказані правочини недійсними та стягнути сплачені ним кошти.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ПП "Міжнародна. Інвестиційна. Компанія" у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.

Представник відповідача ТДВ "Страхова компанія "Промінвест" у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомив. 28.02.2017 року через канцелярію суду подав письмове заперечення, у якому просить відмовити у позовних вимог покликаючись на безпідставність останніх.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2016 року між позивачем та ПП "Міжнародна. Інвестиційна. Компанія" у м. Луцьку було укладено договір № 2002523, згідно умов якого останнє взяло на себе зобов'язання надати у позику клієнту автомобіль марки "Део Метиз", 2012 р.в., грошовий еквівалент якого складає 95000 грн., поставку автомобіля повинно було бути здійснено не пізніше трьох робочих банківських днів.

Згідно з п.п.3.3.2 цього договору клієнт зобов'язаний забезпечити компанію всіма необхідними документами для здійснення ним дій, передбачених пп.3.2.1 цього договору; бути застрахованим від нещасного випадку, та надати оригінал договору добровільного страхування від нещасного випадку, страхова сума страхувальника (клієнта) в якому повинна становить не менше суми узгодженої ціни товару, який клієнт має намір отримати у позику.

Відповідно до положень п.3.1.1 зазначеного договору, компанія зобов'язується надати клієнту товар у позику (відповідно графіку платежів) у разі виконання клієнтом умов цього договору в кількості, попередньо погодженій з компанією після у разі виконання умов договору та надання забезпеченої гарантії в забезпечення виконання зобов'язань клієнта за цим договором.

Також як вбачається з матеріалів справи, у той же день між позивачем та ТДВ «Страхова компанія "Промінвест" у м. Луцьк було укладено договір добровільного страхування від нещасного випадку № 57/16, за умовами якого позивачем було сплачено товариству грошові кошти в сумі 20000 грн., що підтверджується квитанцією № 54 від 02.04.2016 року.

Тобто всі необхідні умови за договором № 2002523 від 02.04.2016 року позивач виконав, а відповідач ПП "Міжнародна. Інвестиційна. Компанія" відмовився від виконання своїх зобов'язань за договором у односторонньому порядку.

Докази у справі свідчать, що на волевиявлення позивача, при укладанні вищевказаного договору, вплинули два чинники - це реклама і консультація.

Реклама відповідача ПП "Міжнародна. Інвестиційна. Компанія" є недобросовісною, порушує своїм змістом та формою чинне законодавство України, вводить в оману та завдає шкоду споживачу внаслідок неточності, недостовірності її змісту, двозначності висловлювань і тверджень, що подаються у ній, перебільшення переваг рекламованого об'єкта, а також замовчування його недоліків. Всі критерії недобросовісності реклами полягають у прямому чи прихованому обмані, що однозначно є порушенням загальнолюдських моральних норм, так само як і норм права.

У ч.1 ст.7 ЗУ «Про рекламу» визначено основними принципами реклами законність, точність, достовірність, використання форм та засобів, які не завдають споживачеві реклами шкоди.

Статтею 1 ЗУ «Про рекламу» дає визначення недобросовісної реклами - реклама, яка вводить або може ввести в оману споживачів реклами, завдати шкоди особам, державі чи суспільству внаслідок неточності, недостовірності, двозначності, перебільшення, замовчування, порушення вимог щодо часу, місця і способу розповсюдження.

Введення в оману споживачів реклами являє собою розповсюдження реклами, що за своїм змістом не відповідає дійсності, містить неправдиву інформацію про рекламований об'єкт чи іншу неправдиву інформацію.

Частиною 8 ст. 15 ЗУ «Про рекламу» передбачено, що збитки, завдані споживачеві недобросовісною рекламою, підлягають відшкодуванню винною особою у повному обсязі.

Частиною 2 статті 15-1 ЗУ «Про захист від недобросовісної конкуренції» передбачено, що інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які: містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору; містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб'єкта господарювання; приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають.

Крім цього, умови договору № 2002523 від 02.04.2016 року є несправедливими та такими, що порушують чинне законодавство України, оскільки за наявних умов договору у позивача, в результаті придбання автомобіля, фактично відсутні правові підстави звертатися безпосередньо до продавця за наявності дефектів товару, оскільки за умов договору він не набуде права покупця за договором купівлі-продажу автомобіля. Також умовами договору передбачена відповідальність за невиконання його умов лише для позичальника - Розділ 4 договору, перелік умов за яких наступає відповідальність позикодавця умовами договору не передбачено.

Сутність умов договору в його тексті визначена абсолютно не конкретно, надзвичайно заплутано та суперечливо настільки, що навіть після їх не однократного перечитування складається досить віддалене уявлення про справжній зміст регламентованого правочину, про послідовність, про призначення та наслідки вчинюваних дій.

Хоча ч.3 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» закріплює, що інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав'язування її придбання, а згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно ч.2 п.3 ч.3 ст.18 вказаного Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Згідно ч. ч. 5, 6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливими, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, або договір може бути визнаний недійсним в цілому.

В умовах договору вбачаються ознаки здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності, а саме: відповідач, розміщуючи в засобах масової інформації рекламу, спонукає клієнта звертатися за дешевим товаром

Відповідно до п.2 ч.1 п.7 ч.3 ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Законодавством України, зокрема ЗУ «Про захист прав споживачів» поняття «послуга» визначена як діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного, визначеного договором, матеріального чи нематеріального блага. Це здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Стаття 3 п.6 ЦК України передбачає загальні принципи цивільного законодавства. До них відносяться справедливість, добросовісність та розумність. Принцип справедливості означає визначення нормою права обсягу, межі здійснення захисту цивільних прав та обов'язків особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громадян (публічного інтересу).

Стаття 13 ЦК України визначає, свої цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. У загальному вигляді вимога до здійснення суб'єктивних прав виражена у ст. 68 Конституції України, яка передбачає, що кожний зобов'язаний неухильно дотримуватись Конституції України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Частина 3 ст. 13 ЦК України передбачає, що не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Зазначені два види зловживання правом: 1) зловживання правом шляхом навмисного завдання шкоди іншій особі; 2) зловживання правом пов'язане з використанням недозволених форм його реалізації, але у рамках загального дозволеного типу поведінки щодо даного права.

З огляду на вищевикладене, даний договір був укладений під впливом обману і нечесної підприємницької практики. Його умови прямо суперечить вимогам низки законів та Конституції України.

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Згідно ч.1 ст.230 ЦК України встановлено, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як роз'яснено у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлена наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Виходячи з того, що згідно з умовами договору №57/16 від 02.04.2016 року з метою отримання у позику товару (автомобіля) був зобов'язаний бути застрахованим від нещасного випадку, та надати оригінал договору добровільного страхування від нещасного випадку, страхова сума страхувальника(клієнта)в якому повинна становить не менш суми узгодженої ціни товару, який клієнт має намір отримати у позику, тобто забезпечити таким чином гарантії отримання товару після його поставки з подальшою його оплатою, то з цього можна зробити висновок, що ці договори є взаємоповязаними, тобто договір страхування укладався у забезпечення виконання зобов'язань за договором надання товару у позику.

Крім того, у графі «Види діяльності», витягу з Єдиного Державного Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців даної страхової компанії зазначено: Код КВЕД 65.12 Інші види страхування, крім страхування життя (основний);Код КВЕД 65.20 Перестрахування.

Твердження відповідача з приводу того, що страхування від нещасного випадку не є страхуванням життя з тих підстав, що страховим випадком за такого виду договором є будь-який нещасний випадок, на увагу не заслуговує, оскільки з частини другої договору добровільного страхування від нещасного випадку №57/16 від 02.04.2016 року видно, що об'єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України і пов'язані з життям здоров'ям та працездатністю.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про страхування» ( далі - Закон) страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, є: фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України "Про господарські товариства", з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України (ст.29 Закону).

Цивільний кодекс України, як одну з підстав недійсності правочину, передбачає вчинення останнього, юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії), що є наслідком визнання судом даного правочину недійсним (частина перша статті 227 ЦК України).

Недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

Відповідно до ст.216 ЦК України,у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все те, що вона одержала на виконання цього правочину.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи

На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсними договору позики та договору добровільного страхування від нещасного є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а також підлягає задоволенню вимога про відшкодування сплаченої ним суми у розмірі 20000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір позики №2002523 від 02.04.2016 року, укладений між ПП «Міжнародна. Інвестиційна. Компанія» та ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір добровільного страхування від нещасного випадку №56/16 від 02.04.2016 року, укладений між ТзДВ «Страхова компанія «Промінвест» та ОСОБА_2.

Стягнути з ТзДВ «Страхова компанія «Промінвест» на користь ОСОБА_2 20000 (двадцять тисяч) гривень, сплачених як страхова сума та 200 (двісті) гривень, сплачених за послуги банку.

Стягнути з ПП «Міжнародна. Інвестиційна. Компанія» на користь Державної судової адміністрації Українисудовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн..

Стягнути з ТзДВ «Страхова компанія «Промінвест» на користь Державної судової адміністрації Українисудовий збір у розмірі 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути переглянуте Червоноградським міським судом Львівської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: М. Д. Новосад