Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №300/221/17

10.05.2017 смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі судді:

ОСОБА_1 О. А., при секретарі с/з ОСОБА_2, з участю відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

21.03.2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Позов мотивував тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 25.12.2012 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 14931, 37 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка ухиляється від взятих на себе зобов"язань з приводу повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними, і станом на 16.02.2017 року заборгувала банку 32551, 69 гривень, які позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь, а також 1600 гривень судового збору.

Представник позивача в судове засідання не з"явилася, надав суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі на підставі наявних у справі доказів, на задоволенні позову наполягає.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що жодного кредитного договору 25.12.2012 року не укладала, кредитних коштів у сумі 14931, 37 гривень не отримувала. Просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України передбачено що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За приписами ст.ст.58, 59 ЦПК України належними визнаються докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Письмовими доказами відповідно до вимог ст. 64 ЦПК України є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд має право (не зобов"язаний) вимагати подання оригіналу ( ч.2 ст.64 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 25.12.2012 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 14931, 37 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Також позивач стверджує в позові, що при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України про договір приєднання, при цьому відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що засвідчила підписом у заяві.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 про відкриття кредитної картки від 14.02.2006 року, з якої вбачається, що відповідачці видано банком картку тип: НОМЕР_1, тип ліміту- фіксований фінансовий, сума кредитного ліміту- 5000 гривень, базова відсоткова ставка: 3% в місяць із розрахунку 360 днів на рік, строк дії кредитного ліміту- відповідає строку дії картки (а.с.5).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Доказів того, що позивач виконав свої зобов"язання за договором і надав відповідачу кредитні кошти, а також картку із зазначенням строку її дії- суду не надано.

Також суд констатує, що позивачем до матеріалів справи додано нечитабельну копію Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 25.12.2012 року, з якої неможливо встановити дійсні умови кредитування, з урахуванням заперечень відповідача.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Додержання принципу змагальності у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України ).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, реалізації особами, які беруть участь у справі, їхніх прав.

ПАТ КБ «Приват Банк» своїми правами та обов'язками, передбаченими ст. ст.10, 11, 60 ЦПК України, щодо подання доказів та доказуванню перед судом обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, не скористався, оскільки в судове засідання не з"явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, стверджуючи, що необхідні докази є в матеріалах справи (а.с.37).

Оскільки, позивачем у порушення вимог ст.64 ЦПК України не надано письмових доказів, якими обґрунтовувались позовні вимоги, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову через його недоведеність.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 213, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.526, 610, 1048, 1049, 1052, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Софілканич О. А.