Справа № 645/4688/16-ц
Провадження № 2/645/359/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді Шарка О.П.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Служба у справах дітей Немишлянського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, щодо позбавлення права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд позбавити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, права користування житловим приміщенням квартирою №124, в будинку 36, по вул. Ферганській, у м.Харкові, виселивши ОСОБА_3 з зазначеної квартири.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що вона є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 року її синвселив в квартиру свою дружину ОСОБА_3. 11.09.2012 року відповідачка вселила в її квартиру своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачка є колишньою дружиною сина позивача, який помер 21.08.2015 року. Після смерті сина, відповідачка перешкоджає користуванню позивача її квартирою, у звязку з чим вона змушена проживати зі своєю донькою. У добровільному порядку позивач знятися з реєстрації себе та своїх дітей не бажає.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним вище.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила у їх задоволенні відмовити, надала суду заперечення на позовну заяву в яких зазначила, що її чоловік ОСОБА_6 мав право користування житловим приміщенням. На її думку, вона має право користування житловим приміщенням, оскільки при вселенні у жиле приміщення у 2012 році, відповідач та позивач були повязані спільним побутом, постійно проживали та були зареєстровані за однією адресою разом, вели спільне господарство, позивач дбайливо ставилась до своєї невістки, свого рідного онука ОСОБА_5, допомагала у догляді за ним. Відповідач зазначає, що вона, як член сімї ОСОБА_6 була вселена у займане жиле приміщення, за згодою власника квартири.

Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь і належним чином, причини неявки суду не повідомили

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.ст. 13,41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири №124 в житловому будинку 36 по вул. Ферганській, у м.Харкові (свідоцтво про право власності на житло від 13.11.1996 року №8-96-78733 на ? частину, договір дарування від 11.09.2006 року, реєстровий №2215, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, договір дарування від 29.09.2006 року, реєстровий №2295, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7В.).

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 02.09.2016 року №347, виданої КП «Жилкомсервіс» дільниця №56, в квартирі АДРЕСА_2, окрім власника ОСОБА_2, зареєстровані також: з 25.06.2012 року ОСОБА_8, з 11.09.2012 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У ході судового розгляду встановлено і не оспорюється сторонами у справі, що відповідач ОСОБА_3 була дружиною сина позивача ОСОБА_2 ОСОБА_6, який помер 19 серпня 2015 року, актовий запис №12661 (свідоцтво про смерть серія 1-ВЛ №510023), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою відповідачки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином відповідача ОСОБА_3 та померлого ОСОБА_6, тобто є рідним онуком позивача ОСОБА_2

У відповідності з вимогами ст. 47 Конституції України кожен має право на житло , а відповідно до ст.379 ЦК України , житлом є житловий будинок , квартира , інше приміщення нарівні з власником будинку / квартири/. Згідно ст.156 ЖК України члени сім.ї власника квартири або будинку мають право на проживання та користування вказаним житлом. Припинення відносин з власником житла не припиняє право проживання та користування ним, а відповідно до ст.64 ЖК України члени сім,ї несуть майнову відповідальність , яка випливає з договору найму житла .

При вселенні відповідача у вказаний будинок відповідно до вимог ст.156 ЖК України не було іншої угоди про порядок користування вказаним житловим приміщенням , а тому відповідно до цієї ж ст. 156 ЖК України , припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користуванння цим приміщенням.

Крім того, надавши згоду на реєстрації відповідача ОСОБА_3 та її малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач ОСОБА_2 тим самим визнала за ними право користування таким житлом.

Щодо виселення, то ст. 157 ЖКУ встановлює, що членів сімї власника квартири може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖКУ. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частина 1 ст. 116 ЖКУ визначає, що якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином ст. 116 ЖКУ вичерпно вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення: систематичне руйнування чи псування жилого приміщення; використання його не за призначенням; систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку.

Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного проживання.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов.язана довести ті обставини , на які вона посилається , як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Позивачем у судовому засіданні не доведено, що відповідач порушує правила суспільного проживання, підстав для визнання втратившими відповідача та її дітей, а також для виселення відповідача судом не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.116, 157 ЖК України, ст.ст. 10,11, 79, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України,суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Служба у справах дітей Немишлянського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, щодо позбавлення права користування житловим приміщенням - відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: