Ухвала іменем україни
05 квітня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Дизельний завод», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення заборгованості по сплаті страхових виплат, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 24 січня 1977 року він перебував у трудових відносинах із Кіровським заводом з ремонту дизельних автомобілів, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Дизельний завод» (далі - ПАТ «Дизельний завод»).

27 листопада 1987 року працюючи на посаді слюсаря по ремонту автомобілів ПАТ «Дизельний завод» під час виконання трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок.

11 квітня 1995 року висновком МСЕК ОСОБА_6 встановлено 5 % втрати професійної працездатності безстроково.

Починаючи із травня 1995 року на підставі зазначеного висновку МСЕК відповідачем ПАТ «Дизельний завод» були призначені та виплачувались страхові виплати.

Згідно з актом приймання-передачі у 2001 році справа позивача про здійснення страхових виплат була передана ПАТ «Дизельний завод» до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Оскільки відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області здійснює страхові виплати позивачу у меншому розмірі, ніж це передбачено вимогами чинного законодавства, просив задовольнити позов: визнати протиправними дії ПАТ «Дизельний завод» щодо не проведення в період з травня 1995 року по жовтень 2001 року, передбаченого законодавством України, перерахунку розмірів належних йому страхових виплат щомісячного відшкодування, у зв'язку із безстроковою втратою ним професійної працездатності на 5 %; визнати протиправними дії ПАТ «Дизельний завод» щодо передачі 22 жовтня 2001 року до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кривому Розі, невідповідаючих вимогам законодавства України, документів та розрахунків згідно з якими розмір середньої заробітної плати ОСОБА_6 не відповідав дійсності, був занижений та становив 72 грн 60 коп., а також не відповідав дійсності, був занижений розмір, належних ОСОБА_6 страхових виплат щомісячного відшкодування, у зв'язку із безстроковою втратою останнім професійної працездатності на 5% та становив - 3,63 грн;

зобов'язати ПАТ «Дизельний завод» в установленому порядку надати відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кривому Розі нові документи згідно з якими станом на жовтень 2001 року розмір середньої заробітної плати ОСОБА_6 становить 213 грн 93 коп., відповідно з 01 листопада 2001 року розмір страхових виплат щомісячного відшкодування у зв'язку із безстроковою втратою останнім професійної працездатності на 5 %, становить 10 грн 70 коп.;

визнати протиправними дії відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кривому Розі, щодо відмови ОСОБА_6 в проведенні перерахунку розмірів належних останньому, щомісячних страхових виплат, у зв'язку із безстроковою втратою ним професійної працездатності на 5 %, за період з 01 листопада 2001 року по грудень 2013 року;

визнати протиправними дії відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кривому Розі, щодо не сплати ОСОБА_6 в повному об'ємів період з 01 листопада 2001 року по 01 травня 2014 року, визначених законодавством України, страхових виплат щомісячного відшкодування, у зв'язку із безстроковою втратою мною професійної працездатності на 5 %;

зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кривому Розі, прийняти від ПАТ «Дизельний завод» нові документи про середню заробітну плату ОСОБА_6 у розмірі 213 грн 93 коп., станом на 22 жовтня 2001 року та відповідно про розмір щомісячних страхових виплат з 01 листопада 2001 року - 10 грн 70 коп., у зв'язку із безстроковою втратою останнім професійної працездатності на 5 %;

встановити з 01 березня 2013 року розмір щомісячної страхової виплати ОСОБА_6 - 86 грн 19 коп., з урахуванням виплачених сум, з подальшим перерахунком згідно до діючого законодавства України;

стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кривому Розі, на користь ОСОБА_6, заборгованість зі сплати останньому щомісячних страхових виплат за період з 01 травня 2011 року до 01 травня 2014 року в розмірі 1 866 грн 96 коп.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року, у позові ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що при розрахунку розміру відшкодування завданої шкоди ПАТ «Дизельний завод» неправильно визначено середній заробіток у 1995 році. При цьому зазначено, що суду не надано доказів того, що позивач звертався до підприємства з проханням надати йому уточнюючу довідку.

Проте з погодитися з такими висновками судів не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що 11 квітня 1995 року позивачу ОСОБА_6 висновком МСЕК вперше встановлено втрату професійної працездатності - 5 % безстроково (а. с. 52, 53). На підставі вказаного висновку відповідачем визначено середній заробіток для сплати розміру відшкодування шкоди завданої втратою працездатності. Суми відшкодування шкоди підприємством відповідача сплачувалися до 01 листопада 2001 року.

На виконання Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» особова справа позивача ОСОБА_6 з ПАТ «Дизельний завод» 22 січня 2001 року передана на облік до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі. Після прийому особової справи відділення продовжило провадити страхові виплати у розмірах, раніше визначених підприємством ПАТ «Дизельний завод».

Позивач посилаючись на те, що в результаті протиправних дій відповідачів, йому не було проведено перерахунок страхових виплат за період з травня 1995 року по грудень 2013 року, що призвело до утворення заборгованості зі сплати страхових виплат у розмірі 1 866 грн 96 коп. (за період з 01 травня 2001 року до 01 травня 2014 року), просив стягнути вказану суму боргу на його користь.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законодавством.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

На момент встановлення стійкої втрати професійної працездатності (11 квітня 1995 року) діяли Правила відшкодування власникам підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків від 23 червня 1993 року № 472 (із змінами та доповненнями, затвердженими постановою КМУ від 18 липня 1994 року) (далі - Правила).

Відповідно до п. 22 Правил середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілому за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву.

Визначений підприємством розмір відшкодування шкоди відповідно до цього положення потерпілим не оскаржується.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК Українина сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На обґрунтування своїх доводів позивачем було надано пояснення та розрахунок щомісячних страхових виплат, зроблений позивачем з урахуванням середньомісячної заробітної плати.

Як на підставу відмови у задоволенні позову суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, послався на відсутність доказів того, що позивач звертався до підприємства з заявою надати йому уточнюючу довідку про розмір суми щомісячних страхових виплат про відшкодування шкоди станом на 01 листопада 2001 року. Однак, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 04 квітня 2014 року звертався з заявою до ПАТ «Дизельний завод» та листом від 29 травня 2014 року № 31-426 та йому було надано відповідь (а. с. 30).

При вирішенні спору щодо перерахування розміру страхових виплат суд повинен перевірити дотримання підприємством п. 28 Правил, відповідно до якого перерахування проводилось за певних підстав, в тому числі у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств.

При цьому перерахований розмір втраченого заробітку у перерахуванні на 100 % втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відвідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

На порушення вимог процесуального законодавства суд не перевірив правильність визначення суми відшкодування шкоди після встановлення стійкої втрати професійної працездатності вперше, підвищення тарифних ставок (окладів) на підприємстві та правильність перерахування сум відшкодування шкоди потерпілому за період з моменту призначення страхових виплат до передачі справи Фонду, тобто до 01 квітня 2001 року.

Таким чином, суди у порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, обставини у справі не встановили, не надали належної правової оцінки доказам у справі, мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті у рішенні не навели, формально розглянули справу, позбавивши позивача можливості захисти свої права, передбачені ст. 46 Конституції України та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Зазначені порушення вимог матеріального та процесуального права призвело до ухвалення судового рішення, яке не відповідає вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Кортун Т.О. Писана О.В. Попович