АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 655/100/14-ц Головуючий в 1 інстанції Шумило О.М.
Номер провадження 22-ц/791/421/17 Доповідач Орловська Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Орловської Н.В

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Горностаївської селищної ради Херсонської області та Відділу Держгеокадастру у Горностаївському районі Херсонської області про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

В С Т А Н О В И Л А :

04 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Горностаївської селищної ради Херсонської області, Відділу Держгеокадастру у Горностаївському районі Херсонської області про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування заявленого позову послався на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, яка рішенням Горностаївської селищної ради від 09.12.1997р. № 78 передана йому у приватну власність, проте в технічному паспорті на будинок, розробленому працівниками Каховського БТІ, зазначено, що площа належної йому земельної ділянки складає 0,1287 га.

Власниками суміжних будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим на підставі рішення Горностаївської селищної ради від 16.08.1996р. № 40 та від 17.11.2009р. № 694, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,15 га.

Оскільки встановлення меж земельної ділянки в натурі відбулось без його участі, як суміжного землевласника, внаслідок чого фактична площа земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_3, є більшою від площі переданої йому у власність та складає 0,162 га, а надвірні будівлі ОСОБА_4 (сараї та туалет) фактично побудовані на його ділянці по АДРЕСА_1, та заходять в глибину його ділянки на ширину 1 м по межі та вздовж 64 м.

Просив визнати незаконним та скасувати рішення Горностаївської селищної ради Херсонської області від 16.08.1996р. № 40 та від 17.11.2009р. № 694 в частині п.1, п.1.1; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га виданий на ім'я ОСОБА_3 16.12.2009р. та зобов'язати відділ Держземагентства у Горностаївському районі Херсонської області скасувати його державну реєстрацію; усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_3 зменшити ширину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_3, з 20м до 16,7м, передавши позивачеві в користування лишки земельної ділянки площею 0,012 га, та зобов'язати ОСОБА_4 - власника житлового будинку садибного типу по АДРЕСА_2, перенести надвірні будівлі (сараї та туалет), збудовані на межі із земельною ділянкою позивача, на відстань 2м та перенести паркан вздовж 64м на ширину 1м по межі.

Рішенням Горностаївського районного суду м. Херсона від 22 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Правові підстави набуття права користування на земельну ділянку до 15.03.1991р. регулювалися ст.ст. 16, 58,77 ЗК УРСР від 25.12.1970р. за якими надання у користування земельної ділянки із земель колгоспів, радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснювалось в порядку відводу, а відведення проводилось на підставі рішення адміністрації радгоспів та інших сільськогосподарських підприємств, організацій установ у розмірах, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Право землекористування громадян, які проживають у сільській місцевості згідно ст.ст. 20,21,22 ЗК УРСР від 25.12.1970р. посвідчується записами у земельно - шнурових книгах сільськогосподарських підприємств та по господарських книгах сільських рад, а в містах та селищах міського типу - у реєстрових книгах виконкомів міських, селищних рад.

Використовувати земельні ділянки до часу встановлення її меж на місцевості та видачі документу, який встановлює право користування заборонялось.

У період часу із 15.03.1991р. до 1 січня 2002р. підстави набуття права користування на земельну ділянку визначались ст.ст. 6,7 ЗК України в редакції чинній із 15.03.1991р., а тому станом на час набуття вправа власності на житловий будинок кожним із сторін у справі, яка розглядається, право на земельну ділянку для його обслуговування встановлено положенням названих Кодексів ( п.1, 3 постанови ВР УРСР «Про порядок введення в дію ЗК УРСР від 18.12.1990р.»)

Згідно ч.5 ст.7 ЗК УРСР (1970р.) чинній на час прийняття рішення про надання у користування земельної ділянки надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності.

Частиною 3 ст.6 цього Кодексу передача присадибних земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку у власність громадян провадиться місцевими радами відповідно до їх компетенції.

За правилами ст. 30 цього Кодексу, чинному на час придбання житлових будинків сторонами, при переході права власності на будівлю і споруду разом із об'єктами переходить у розмірах, встановлених ст. 67 цього Кодексу.

Із наявних у матеріалах справи письмових доказів вбачається, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, придбаного ним за договором купівлі-продажу від 14.06.1988р.(т.1 а.с. 14-15, т.2 а.с. 212, т.3 а.с. 321-322)

За змістом наведеного договору, житловий будинок розміщений на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні попереднього власника будинку ОСОБА_5 із земель колгоспу «Дружба» Горностаївського району.

У земельно - шнуровій книзі колгоспу «Дружба» у розділі присадибних земель особистого користування є запис № 481 про реєстрацію права користування ОСОБА_5 земельної ділянки площею всього 0,15 га, із яких: рілля - 0,12 га, інших сількогосподарських угідь - 0,02 га, під будівлями - 0,01га. (т.3 а.с.222-225).

Відповідно до ст. 70 ЗК України від 25.12.1970р. придбання права власності на житловий будинок, що належав до колгоспного двору не надає право користування земельною ділянкою у тому ж розмірі, яким користувався колгоспний двір.

Надання присадибної земельної ділянки особам, які придбали житловий будинок, які є членами колгоспу надається в порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 63,64 цього Кодексу, а тим власникам, які не є колгоспниками, земельна ділянка надається в порядку та розмірі встановлених ст. 77,78 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів інвентарної справи БТІ на житловий будинок, належний ОСОБА_2 межі виділеної для будівництва і його обслуговування земельної ділянки визначені у схемі-план, складеному 02.06.1988р. Розмір земельної ділянки становить 1398 кв.м. Наявні у цій схемі відомості про реєстрацію поточних змін у розмірах цієї земельної ділянки станом на 29.04.1993р., не містять посилань на наявність рішення уповноваженого органу щодо зменшення земельної ділянки, вилучення її частини чи зміну меж та конфігурації.(т.2 а.с.186, т.3 а.с.320)

В ході розгляду справи сторони не заперечували того факту, що будь-яких рішень уповноваженого органу про вилучення частини земельної ділянки із користування позивача не приймалось, а розмір ділянки та її конфігурація у встановленому порядку не змінювались.

Виконавчим комітетом Горностаївської селищної ради Херсонської області від 09.12.1996р. № 78 та від 08.02.2000р. № 7 прийнято рішення про надання у приватну власність ОСОБА_2 присадибної земельної ділянки площею 0,15 га, розташовану по АДРЕСА_1. (т.1 а.с.3, 5-7).

У відповідності до положень ст.19 ЗК України (в редакції 15.03.1991р.), чинній на час ухвалення цього рішення органу місцевого самоврядування, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у користуванні іншого громадянина провадиться лише після вилучення цієї ділянки у відповідності до порядку ст. 31, 32 цього Кодексу.

Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж в натуру(на місцевості) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні органи.

Звертаючись із позовом про захист права користування земельною ділянкою, позивач вважав, що має право користування земельною ділянкою площею 0,15 га, оскільки право на останню набув у такому розмірі на підставі рішення виконкому Горностаївської селищної ради №78 від 09.12.1997р. Межі ділянки, на думку позивача, були встановлені згідно протоколу обміру земельних ділянок, складеного узгоджувальною комісією Горностаївської селищної ради від 21.11.1997р. та визнані рішенням виконкому Горностаївської селищної ради №8 від 20.03.1998р., а тому підлягає захисту у спосіб зазначений у позовній заяві.

Проте, за наявними у даній справі письмовими доказами, а також матеріалами технічної документації відомості про відведення на місцевості земельної ділянки у користування чи власність позивачеві із дотриманням порядку визначеного наведеними нормами законодавства, ОСОБА_2 не надав. В ході розгляду справи на обставини щодо наявності проекту відводу земельної ділянки для обслуговування належного йому житлового будинку у розмірі 0,15 га не посилався і доказів цього не надав.

Посилання позивача на висновки погоджувальної комісії, викладені у протоколі від 21.11.1997р., як спосіб встановлення меж земельної ділянки позивача, не можна визнати належним доказом набуття ним права користування ділянкою у такому розмірі, оскільки порядок надання земельної ділянки встановлений ст. 19 ЗК України (в редакції від 15.03.1991р.) здійснюється за проектами відведення. Отримати у володіння земельну ділянку площа якої мала б бути збільшена на 0,012 га, яка ймовірно перебувала у користуванні суміжного землекористувача, підлягало з дотриманням вимог ст.31 цього Кодексу на підставі рішення відповідної селищної Ради.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до положень ст. 108 названого Кодексу висновок погоджувальної комісії сільської, селищної ради щодо спору з приводу суміжного користування, оформленого протоколом є підставою для прийняття рішення із зазначеного питання відповідною Радою народних депутатів у разі досягнення згоди між сторонами.

У справі, яка розглядається сторони не дійшли згоди з приводу суміжного землекористування. У встановленому законодавством порядку спірна земельна ділянка площею 0,012 г, яка ймовірно перебувала у користуванні ОСОБА_3, не вилучалась та у користування ОСОБА_2 у встановленому порядку передана не була. Крім того, межі земельної ділянки, що підлягала наданню позивачеві у власність у розмірі 0,15 га не встановлені на місцевості. Питання про можливість надання у власність саме такого розміру ділянки підлягає вирішенню в ході реалізації наведеного рішення ради із обов'язковим дотриманням порядку, встановленого на час прийняття рішення згідно ст. 19 ЗК України (в редакції від 15.03.1991р.), здійснюється за проектами відведення, а у випадку не проведення таких дій до часу набуття чинності 01.01.2002р діючого ЗК України, із виготовленням землевпорядної документації за правилами ст. 116,118 цього Кодексу. Однак такі дії проведені не були.

Усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка на відповідній правовій підставі перебуває у користуванні позивача підлягає у разі встановлення факту зміни її меж і конфігурації внаслідок того, що відповідачі неправомірно володіють земельними ділянками, межі та розміри яких не відповідають правовстановлюючим документам, або у випадку, якщо надання у їх володіння ділянки відбулось із порушенням встановленого порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_3, зведеного на підставі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, виданого за рішенням Горностаївської районної ради від 05.05.1978р. НОМЕР_1 та прийнятого в експлуатацію після завершення будівництва на підставі акту від 03.05.1978р. Свідоцтво про право власності на житловий будинок зареєстрованого 09.08.1984р. рішенням виконкому Горностаївської селищної ради №8 від 20.03.1998р. (т. 1 а.с. 16,66, т.2 а.с.325, т.3 а.с. 285,287).

У відповідності до наведених норм законодавства право використання земельної ділянки у ОСОБА_3 виникло на підставі рішення зборів колгоспу «Дружба» від 18.03.1978р. наданої для обслуговування належного йому житлового будинку в розмірі 0,15 га. Такий же розмір земельної ділянки затверджений і рішенням виконкому Горностаївської селищної ради №8 від 20.03.1998р. за матеріалами обміру площ земельних ділянок суміжних землекористувачів, власників житловий будинків АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, АДРЕСА_3, як це зазначено у протоколі узгоджувальної комісії Горностаївської селищної ради від 21.11.1997р. (т.3 а.с. 285,287).

Право власності на цю ж земельну ділянку площею 0,15 га виникло у ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку. Як вбачається із матеріалів технічної документації із землеустрою, остання розроблена на підставі рішення виконкому Горностаївської селищної ради Херсонської області від 16.08.1996р. № 40 та рішення Горностаївської селищної ради Херсонської області від 17.11.2009р. №694, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель Горностаївської селищної ради та 16.12.2009р. видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2. (т.2 а.с.61-69, т.3. а.10, 242-260)

Вказана технічна документація розроблена у відповідності до порядку встановлену ст.118 ЗК України, в редакції чинній на час передачі у власність земельної ділянки та постанова Кабінету Міністрів України від 05.08.2009р. №844 «Про деякі питання права власності на землю громадянами України у 2009р.» який діяв до 13.01.2016р. за яким встановлена спрощена процедура оформлення та видачі громадянам державного акту про право власності на земельну ділянку, надану для будівництва і обслуговування житлових будинків.

Згідно п.3 цього «Порядку..» (в редакції з врахуванням змін від 16.12.2009р.) замовником виготовлення технічної документації є відповідний орган місцевого самоврядування, а виконавцем є державні підприємства, що належать до сфери управління територіальних органів Держкомзему, які діють на підставі договору про розроблення техдокументації та мають ліцензію на виконання робіт із землеустрою.

Замовник (згідно п.7 Порядку) погоджує техдокументацію та передає до районного підрозділу регіональної філії Центру кадастру бланк державного акту про право власності на земельну ділянку для його заповнення.

Вимоги до технічної документації із землеустрою встановлені ст. 56 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003р. № 858-ІV із врахуванням змін в редакції станом на 10.12.2009р., де п. «г» передбачена наявність матеріалів польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складених за результатами кадастрової зйомки.

За визначенням ч.2 ст.198 ЗК України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.

Технічна документація із землеустрою, розроблена на земленьку ділянку, передану у власність ОСОБА_3, містить акт погодження (встановлення) меж земельної ділянки та передачі межових знаків на зберігання, який підписаний землевласником, замовником представником сільської ради та виконавцем представником ДП «Херсонський інститут землеустрою», за змістом якого вбачається, що межі встановлені по фактичному їх місцезнаходженню. Претензій при встановленні зовнішніх меж не виявлено.( т.3 а.с. 275).

В ході розгляду справи позивач, посилався на порушення прав користування земельною ділянкою із тих підстав, що державний акт на право власності на земельну ділянку відповідачеві ОСОБА_3 виданий з порушенням встановленого порядку, однак доказів недотримання наведеного вище порядку судом встановлено не було.

Крім того, не надано позивачем належних доказів щодо перебування у користуванні ОСОБА_3 частини земельної ділянки, яка на відповідній правовій підставі надана у володіння позивача.

Відносно частини позовних вимог, заявлених до іншого суміжного землекористувача суд встановив, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.06.2001р. ОСОБА_4 на праві власності належить будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_2.

За наявному в матеріалах інвентарної справи БТІ, схема план земельної ділянки з визначенням її розміру та меж на місцевості станом на 30.01.1993р., що перебувала у володінні попереднього власника ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Загальний розмір земельної ділянки складає 1036 кв.м ( т.2 а.с.194, т.3 а.с.328)

З набуттям прав власності в порядку спадкування на вказаний житловий будинок, ОСОБА_4 у відповідності до положень ст. 30 ЗК України (в редакції від 15.03.1991р.), набув право користування і земельною ділянкою у розмірах, що надавалась для будівництва і обслуговування цього нерухомого майна спадкодавцеві.

На підставі протоколу обміру земельних ділянок, складеного узгоджувальною комісією Горностаївської селищної ради від 21.11.1997р. та рішенням виконкому Горностаївської селищної ради №8 від 20.03.1998р. встановлено, що у фактичному користуванні ОСОБА_6 перебувала земельна ділянка площею 1478 кв.м.

Крім того комісія встановила, що самочинно зведені ОСОБА_6 господарські будівлі розміщені на земельній ділянці, яка не була виділена забудовнику. (т. 3 а.с. 289-290).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач визначив спосіб усунення порушення допущене ОСОБА_4, шляхом зобов'язання останнього, як власника житлового будинку по АДРЕСА_2, перенести надвірні будівлі (сараї та туалет), збудовані на межі із земельною ділянкою позивача, на відстань 2м та перенести паркан вздовж 64м на ширину 1м по межі.

Проте доказом, що підтверджує необхідність покладання такого обов'язку на відповідача, позивач послався на матеріали обміру та протокол узгоджувальної комісії сільської Ради від 21.11.1997р. (т.3 а.с.289), що за часом їх складання не є належним доказом факту порушення права позивача станом на час розгляду справи судом.

Крім того, обґрунтовуючи факт порушення свого права позивач посилався на письмові докази, щодо фактичного розміру земельної ділянки.

В матеріалах БТІ наявна схема план від 02.06.1988р. складена на час набуття позивачем права власності на домоволодіння, де загальний розмір земельної ділянки у встановлених на місцевості межах становить 1398 кв.м. (т. 2 а.с.186, т.3 а.с.320)

11.01.2011р. комісією Горностаївської селищної ради проведено переобмір земельної ділянки ОСОБА_2, в результаті якого встановлено, що загальна площа його земельної ділянки становить: фактично - 0,1462 га, по технічній документації - 0,1287 га.(т.1 а.с.9, 75)

З висновку будівельно-технічного фахівця ОСОБА_7 від 30.05.2014р. вбачається, що фактична площа суміжних земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_4.) - 0,1554 га, по АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_2.) - 0,1257 га, по АДРЕСА_3 (власник ОСОБА_3.) - 0,1756 га.

Разом із тим, в судовому засіданні позивач не спростовував доводів відповідачів про те, що у період часу між обмірами здійсненими комісією Горностаївської селищної ради 11.01.2011р. та дослідженням будівельно -технічного фахівця 30.05.2014р. межі не змінювались. Крім того, не наданого доказів, що межові знаки, передані землевласнику ОСОБА_3 згідно державного акту виданого 2009р. змінені.

Усунення розбіжностей у наведених вимірюваннях передбачало використання спеціальних знань у галузі земельно -технічних досліджень.

Суд у відповідності до положень ст. 10 ЦПК роз'яснив позивачеві необхідність проведення експертного дослідження та апеляційним судом була призначена експертиза, однак ОСОБА_2 подав заяву про відмову у її проведенні.

Враховуючи викладене, суд застосовує передбачені ч.1 ст. 146 ЦПК України наслідки, а тому слід визнати правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту порушення його права землекористування та необхідність його відновлення шляхом визнання незаконним та скасування рішення Горностаївської селищної ради Херсонської області від 16.08.1996р. № 40 та від 17.11.2009р. № 694 в частині п.1, п.1.1; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, виданого ОСОБА_3 16.12.2009р. із викладених вище відстав.

Неприйнятними є доводи апеляційної скарги щодо неправомірності рішення суду про відмову у задоволенні вимог позивача щодо обраного ним способу відновлення права землекористування, заявлених до іншого суміжного землекористувача, ОСОБА_4, оскільки за відсутності висновку спеціаліста з приводу суміжного землекористування та встановлення факту відповідності встановлених меж земельних ділянок, наданих у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_4, їх фактичним розмірам і конфігурації, а також способу перенесення самочинно зведених відповідачем господарських споруд та ймовірного їх розміщення з порушенням встановлених меж, що потребує спеціальних знань. Однак, від проведення експертизи позивач відмовився, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність порушення прав позивача та необхідності відновлення його права на користування земельною ділянкою зазначених у позовних вимогах розмірах та способом, обраним позивачем.

Враховуючи, що справа розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік