Провадження №22-ц/772/3068/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач :Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2017 рокуСправа № 148/1074/17м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.10.2017 року (ухвалене в приміщенні суду суддею Саламаха О.В.), -

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що відповідно до договору № б/н від 02.02.2012 року ОСОБА_2 надано кредит у сумі 7600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до пунктів 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6 договору ОСОБА_2 зобов'язаний погашати заборгованість за кредитним договором, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором, а у разі невиконання покладених на нього зобов'язань, за вимогою банку виконати їх, з поверненням кредиту і оплатою винагороди банку. У випадку прострочення виконання зобов'язання більше як на 30 днів, відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30.04.2017 року становить 73955,82 грн..

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст. ст. 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст. ст. 629, 1050, 1054 ЦК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 73955,82 грн., з них 7446,81 грн. заборгованість за кредитом; 59324,50 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3189,61 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 штраф (фіксована складова); 3497,90 грн. штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.10.2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на однобічність та неповноту судового розгляду, порушення норм матеріального та процесуального права, просило заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Згідно з ст. 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення суду), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення суду), передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, оскаржуване заочне рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

У справі встановлено, що відповідно до договору № б/н від 02.02.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надано ОСОБА_2 кредит у сумі 7600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У справі також установлено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір.

Відповідно до пунктів 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6 договору ОСОБА_2 зобов'язаний погашати заборгованість за кредитним договором, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором, а у разі невиконання покладених на нього зобов'язань, за вимогою банку виконати їх, з поверненням кредиту і оплатою винагороди банку. У випадку прострочення виконання зобов'язання більше як на 30 днів, відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 02.02.2012 року станом на 30.04.2017 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість перед відповідачем у розмірі - 73955,82 грн., з них 7446,81 грн. - заборгованість за кредитом; 59324 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3186,61 грн. - заборгованість за пенею і комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3497,90 грн. - штраф (процентна складова).

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що копія анкети-заяви є нечіткою, а тому суд позбавлений можливості дослідити її у якості доказу і встановити відомості щодо розміру кредитного ліміту волевиявлення відповідача щодо його отримання, відсоткової ставки, виду, номеру, строку дії платіжної картки, а також даних про її отримання та ПІН-коду до неї відповідачем.У справі також відсутні будь-які відомості про різновид платіжної картки наданої відповідачу, у зв'язку з чим, суд позбавлений можливості встановити істотні умови згідно яких здійснювалося кредитування ОСОБА_4, а відтак перевірити правильність розрахунків і розміру боргу нарахованого ПАТ КБ «ПриватБанк».

Суд також виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які додані до позову, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийняті рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду, з огляду на наступне.

Дослідивши вимоги позову і докази в їх обґрунтування наявні в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Із матеріалів справи видно, що позивачем було надано на підтвердження позовних вимог розрахунок заборгованості за договором б/н від 02.02.2012 року, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи Банку, копію анкети-заяви від 02.02.2012 року, з якої вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмір 3 % річних на місяць (36 % на рік).

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем доведено факт укладання з відповідачем кредитного договору б/н від 02.02.2012 року.

Наведені в рішенні суду висновки про те, що копія анкети-заяви є нечіткою, а тому суд позбавлений можливості дослідити її у якості доказу і встановити відомості щодо розміру кредитного ліміту, волевиявлення відповідача щодо його отримання, відсоткової ставки, виду, номеру, строку дії платіжної картки, а також даних про її отримання та ПІН-коду до неї відповідачем, як підстава для відмови в задоволенні позову, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, в редакції чинній на момент ухвалення рішення, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було враховано положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України та передчасно відмовлено в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю, у зв'язку з чим заочне рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Судова колегія вважає, що позивачем доведено розмір заборгованості по тілу кредиту в сумі 7065,32 грн., що відповідає наданому розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02.02.2012 року, тоді як розмір заборгованості по тілу кредиту в сумі 7446,81 грн. колегія суддів вважає недоведеним, адже зазначена сума не відображена в розрахунку заборгованості.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення процентів з відповідача в розмірі 59324,50 грн. є не в повному обсязі доведеними та законними, з огляду на наступне.

Зі змісту позовних вимог слідує, що відповідно до договору № б/н від 02.02.2012 року ОСОБА_2 надано кредит у сумі 7600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Колегія суддів вважає, що позивачем незаконно було збільшено з 01.04.2015 року в односторонньому порядку відсоткову ставку за договором б/н від 02.02.2012 року, оскільки таке збільшення відбулося в односторонньому порядку відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, який не відповідає ст.10561 ЦК України.

Зокрема, відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), банк зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Інших положень, які надають право банку збільшувати процентну ставку за договором, регламентують умови та порядок такого збільшення, вказані Умови та Правила надання банківських послуг не містять.

Колегія суддів не може погодитись з доводами позивача, що п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг є двосторонньою домовленістю сторін кредитного договору про право банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку на свій розсуд.

Зокрема, відповідно до п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за N 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана).

Згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Сама по собі вказівка в Умовах та Правилах надання банківських послуг на право банку змінювати тарифи, з огляду на вимоги закону, є недостатньою.

Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним також і з цих підстав.

Отже, з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами станом за період по 31.05.2016 року (строк дії картки) виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 36 % річних, що відповідає п.2.1.1.2.14 Умов та Правил, згідно якого строк повернення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до довідки представника ПАТ КБ «ПриватБанк» строк дії картки № 572642 закінчився 31.05.2016 року, а доказів того, що відповідачу видавалася нова картка позивачем суду не надано, відтак з відповідача слід стягувати на користь банку за період з 01.06.2016 року по 30.04.2017 року заборгованість по процентам згідно облікової ставки Національного банку України, адже позивачем не надано суду доказів про існування між сторонами домовленості про встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 07.09.2016 року у справі № 6-1412цс16, у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Колегія суддів зазначає, що розмір процентів станом на 31.03.2015 року становить 4815,24 грн. (а.с. 5).

Розрахунок заборгованості по процентам за період з 01.04.2015 року по 31.05.2016 року згідно процентної ставки 36 % річних становить 2967,43 грн. (розрахунок 7065,32 (сума боргу по кредиту) х 36 % = 2543,51 : 12 міс. = 211,96 х 14 місяців (з 04.2015 по 05.2016) = 2967,43 грн.).

Розрахунок розміру заборгованості по процентам за період з 01.06.2016 року по 30.04.2017 року (дата станом на по яку позивач просить стягнути заборгованість) становить 957,21 грн.

(Розрахунок :

7065,32 х 18 % (період з 01.06.2016 по 23.06.2016 року = 23 дні) = 1271,76 : 366 (дні у році) х 23 = 79,92 грн. (сума процентів за 23 дні);

7065,32 х 16,5 % (період з 24.06.2016 по 28.07.2016 року = 35 дні) = 1165,78 : 366 (дні у році) х 35 = 111,48 грн. (сума процентів за 35 дні);

7065,32 х 15,5 % (період з 29.07.2016 по 15.09.2016 року = 49 дні) = 1095,12 : 366 (дні у році) х 49 = 146,61 грн. (сума процентів за 49 дні);

7065,32 х 15 % (період з 16.09.2016 по 27.10.2016 року = 42 дні) = 1059,80 : 366 (дні у році) х 42 = 121,62 грн. (сума процентів за 42 дні);

7065,32 х 14 % (період з 28.10.2016 по 31.12.2016 року = 65 днів) = 989,14 : 366 (дні у році) х 65 = 175,67 грн. (сума процентів за 65 дні).

7065,32 х 14 % (період з 01.01.2017 по 13.04.2017 року = 103 днів) = 989,14 : 365 (дні у році) х 103 = 279,13 грн. (сума процентів за 103 дні).

7065,32 х 13 % (період з 14.04.2017 по 30.04.2017 року (дату станом на яку, позивач просить стягнути заборгованість) = 17 днів) = 918,49 : 365 (дні у році) х 17 = 42,78 грн. (сума процентів за 17 дні).

Таким чином, розмір заборгованості по процентам становить 8739,88 грн. (проценти за період по 31.03.2015 року - 4815,24 грн.; за період з 01.04.2015 року по 31.05.2016 року - 2967,43 грн.; за період з 01.06.2016 року по 30.04.2017 року - 957,21 грн.)

В іншій частині позовні вимоги про стягнення процентів судова колегія вважає безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів про існування між сторонами домовленості про встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, а тому такі проценти слід обраховувати виходячи із облікової ставки НБУ.

Необґрунтованими судова колегія вважає також позовні вимоги про стягнення з відповідача пені з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Умовами договору, а саме п.2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочення зобов'язань, передбачених п.2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.8.1 Умов та правил.

Даним пунктом визначено, що пеня це базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

У той же час, як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 02.02.2012 року станом на 30.04.2017 року, відповідачу нараховувалася пеня щомісячно в твердій грошовій сумі (50 та 100 гривень), а не у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, як передбачено ч. 3 ст. 549 ЦК України.

Як вбачається з умов, пеня складається з двох частин: відсоткової, що нараховується за кожний день порушення зобов'язання та твердої суми. Відсоткова частина позивачем не нараховувалась, а лише пред'явлено до стягнення тверду частину, по 50 та 100 гривень щомісячно.

Колегія суддів вважає, що завчасне визначення пені у твердій сумі не є пенею у розумінні закону, оскільки пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України), а тому вказані щомісячні нарахування не можуть бути стягнуті як пеня.

Також, зі справи вбачається, що відповідачем було сплачено (утримано, зараховано) згідно розрахунку заборгованості пеню в період з 01.03.2013 року по 28.04.2015 року в розмірі 413,39 грн., що є незаконним, а тому зазначена сума підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості по процентам (розрахунок 8739,88 - 413,39 = 8326,49 грн.).

Не може бути задоволена також позовна вимога в частині стягнення штрафу (фіксована складова), оскільки фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн. (п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг) не відповідає суті і змісту ч. 2 ст. 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов'язання.

Крім того, зі змісту ст. 549 ЦК України випливає, що поняття штрафу визначений у цій статті та порядок його обрахунку, є обов'язковими для всіх учасників цивільних правовідносин і не може бути змінений та викладений на власний розсуд, оскільки в такому разі втрачається його суть, тобто він перестає бути видом забезпечення виконання зобов'язання - неустойкою в розумінні закону.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позивальником строків платежів по кожному із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Виходячи із зазначеного, апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, заочне рішення суду - скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за договором б/н від 02.02.2012 року станом на 30.04.2017 року в розмірі 16161,40 грн., зних : 7065,32 грн. - заборгованість за кредитом; 8326,49 грн. - заборгованість за процентами; 769,59 грн. - штраф (процентна складова) (15391,81 х 5 % = 769,59 грн.).

Ураховуючи положення ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судова колегія вважає, що з ОСОБА_2 слід стягнути пропорційно до задоволених вимог на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за подання позову в розмірі 349,60 грн. (розрахунок 1600 х 21,85 % = 349,60 грн.), а також за подання апеляційної скарги в розмірі 384,56 грн. (розрахунок 1760 х 21,85 % = 384,56 грн.), а також витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмір 243,63 грн. (1115х21,85 % =243,63) (а.с. 1, 56, 57,65, 87).

Керуючись п. п. 8, 9 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 141, 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України в редакції Закону № 2137-VIII від 03.10.2017 року, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.10.2017 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 02.02.2012 року станом на 30.04.2017 року в розмірі 16161 (шістнадцять тисяч сто шістдесят одна) гривня 40 копійок, зних : 7065,32 гривень - заборгованість за кредитом; 8326,49 гривень - заборгованість за процентами; 769,59 гривень - штраф (процентна складова).

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позову в розмірі 349,60 гривень, а також за подання апеляційної скарги в розмірі 384,56 гривень, та за публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача 243,63 гривень, всього 977 (дев'ятсот сімдесят сім) гривень 79 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О.С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев