Ухвала

іменем україни

13 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЄвтушенкоО.І., Євграфової Є.П., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального закладу «Нікопольська міська лікарня № 1» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовомдо Комунального закладу «Нікопольська міська лікарня № 1» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що починаючи з 13 травня 2015 року він працює у відповідача лікарем-хірургом. 12 квітня 2016 року за наказом відповідача № 112 «Про недоліки при наданні медичної допомоги хворому ОСОБА_7» був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за допущені грубі порушення надання медичної допомоги хворим з хірургічною патологією та грубі порушення основного організаційного наказу по закладу № 1 від 04 січня 2016 року «Про організацію роботи та управління лікарнею у 2016 році».

Вважає, що будь-яких порушень трудової дисципліни з його боку не було, а оголошення догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між ним та безпосереднім керівництвом. Зазначає, що порушення мало місце 20 лютого 2016 року, однак в порушення трудового законодавства до відповідальності його притягнуто 12 квітня 2016 року, не відібрано у нього пояснень з приводу подій 20 лютого 2016 року.

Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 112 «Про недоліки при наданні медичної допомоги хворому ОСОБА_7».

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з недоведеності позову та правомірності, відповідно до вимог трудового законодавства, дій відповідача по винесенню оспорюваного наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 13 травня 2015 року прийнятий на посаду лікаря - хірурга КЗ «Нікопольська міська лікарня №1» ДОР в порядку переведення з КЗ «Петриківська центральна районна лікарня» ДОР.

23 березня 2016 року МедичноюРадою лікарні розглянуто якість надання медичної допомоги хворому ОСОБА_7, за результатами чого Медична Рада дійшла висновків, що смерть хворого, враховуючи наявність важкої хронічної патології незворотня; медична допомога хворому ОСОБА_7 надавалася з порушеннями протоколів надання невідкладної медичної допомоги хворим з ускладненою торакальною травмою, хворим з інфекцією нервової системи, хронічними інфекціями та порушеннями основного організаційного наказу по закладу № 1 від 04 січня 2016 року «Про організаційні роботи управління лікарнею у 2016 році». Вищезазначені порушення протоколів надання медичної допомоги хворим з торакальною травмою призвели до неякісного надання медичної допомоги хворому ОСОБА_7., недооцінка стану хворого призвела до несвоєчасного встановлення діагнозу, що призвело до пізнього лікування, наявність у хворого хронічних захворювань та ВІЛ інфекції призвело до суттєвого погіршення стану та до смерті.

12 квітня 2016 року за результатами розгляду якості надання медичної допомоги хворому ОСОБА_7 МедичноюРадою видано наказ № 112 «Про недоліки при наданні медичної допомоги хворому ОСОБА_7», відповідно до якого за грубі порушення при виконанні своїх функціональних обов'язків під час чергування, а саме: грубі порушення протоколів надання медичної допомоги хворим хірургічного профілю та систематичні порушення основного організаційного наказу по закладу № 1 від 04.01.2016 року «Про організацію роботи та управління лікарнею у 2016 році» ОСОБА_6 оголошено догану, з яким його було ознайомлено під підпис 13.04.2016 року (а. с. 62-67).

Судами встановлено, що підставою для застосування до позивача ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді догани за наказом головного лікаря № 112 від 12 квітня 2016 року стало грубе порушення ним виконання своїх функціональних обов'язків під час чергування ІНФОРМАЦІЯ_1, що спричинило смерть хворого ОСОБА_7, якому надавалася ним медична допомога.

Цей факт встановлено рішенням Медичної ради лікарні від 23 березня 2016 року, якою перевірено якість надання медичної допомоги хворому ОСОБА_7

Відповідно до п. 5.10, п. 6.1 Положення про Медичну раду міської лікарні № 1 ДОР, затвердженого наказом № 1 КЗ «НМЛ № 1» ДОР» від 04 січня 2016 року передбачено що рішення Медичної ради мають рекомендаційний характер й у разі потреби впроваджуються наказами по лікарні, є обов'язковими для виконання.

Вказане рішення Медичної ради лікарні позивачем неоспорене, що ним не заперечувалося в суді апеляційної інстанції, як не заперечувався й факт не звернення до Клініко-експертної комісії Міністерства охорони здоров'я України для проведення клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та обслуговування в порядку, встановленому Положенням про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров'я України, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 лютого 2016 року, № 69.

Відповідальність лікаря за належне виконання або невиконання своїх посадових обов'язків, помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції передбачена п.4.1 посадової інструкції лікаря-хірурга для надання екстреної допомоги хірургічного відділення ОСОБА_4, з якою він ознайомлений під підпис 05 січня 2016 року.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За змістом ст. 148 КЗпП України обчислення місячного строку для застосування стягнення здійснюється з дня виявлення не факту (дії, бездіяльності), а саме проступку. Виявлення проступку означає не тільки виявлення факту (дії), але і встановлення працівника, який порушив трудові обов'язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення вини працівника.

Таким чином, суди попередніх інстанцій перевіривши усі обставини у справі, встановивши доведеність факту порушення трудової дисципліни, а саме грубого порушення лікарем-хірургом ОСОБА_4 виконання своїх функціональних обов'язків під час чергування ІНФОРМАЦІЯ_1 та додержання адміністрацією лікарні вимог ст. ст. 148, 149 КЗпП України під час накладення дисциплінарного стягнення, зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки правомірно винесено відповідачем наказ та відсутні підстави для його скасування. Разом з цим, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що відповідно до ст. 148 КЗпП України строки накладення дисциплінарного стягнення не порушено.

Що стосується доводів скаржника про те, що суд прийнявши рішення медичної ради як доказ, не перевірив його належність, а саме не перевірив повноваження медичної ради давати оцінку діям лікарів та давати документи, які можуть бути підставами для притягнення лікарів до дисциплінарної відповідальності, то вони не заслуговують на увагу суду касаційної інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції під час перегляду справи надана належна та обґрунтована оцінка даним доводам.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова С.О. Карпенко