АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року по цивільній справі позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація про визначення порядку користування і володіння спільним майном та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація про визначення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просив визначити порядок володіння та користування спільною квартирою, виділивши йому кімнату площею 17,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що він та відповідачі є співвласниками квартири в рівних частках кожний. Квартира складається з трьох кімнат 11,8 кв.м., 13,2 кв.м. та 17,4 кв.м. і загальна житлова площа становить 42,4 кв.м. На сьогодні він займає кімнату площею 11,8 кв.м., яка є найменшою і найхолоднішою, а відповідачі у квартирі не проживають і свої кімнати закрили на замки. Відтак, з урахуванням стану здоров'я, вважає за можливе виділити йому кімнату площею 17,4 кв.м. (а.с. 40-42).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.11.2016 відкрито провадження у справі (а.с. 43).

У лютому 2017 року відповідачі пред'явили зустрічний позов, в якому просили встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши у користування ОСОБА_5 житлову кімнату площею 13,2 кв.м., ОСОБА_6 житлову кімнату площею 17,4 кв.м., ОСОБА_3, житлову кімнату площею 11,8 кв.м., приміщення загального користування залишити у спільному користуванні.

В обґрунтування заявлених зустрічних вимог вказували, що сторони є співвласниками квартири в рівних частках кожний. Порядок користування квартирою склався вже давно і ОСОБА_3 сам обрав у користування кімнату площею 11,8 кв.м. відповідно кімнатою площею 13,2 кв.м. користується ОСОБА_5, а кімнатою площею 17,4 кв.м. ОСОБА_6 Також вказували, що рішенням суду, яке набрало законної сили ОСОБА_3 було відмовлено у визначені порядку користування квартирою і оскільки він вдруге намагається змінити порядок користування квартирою, вони вимушені пред'явити зустрічні вимоги і просити суд визначити порядок користування квартирою відповідно до того порядку, який вже існує між ними (а.с. 70-73).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.03.2017 у задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_5 і ОСОБА_6 відмовлено (а.с. 102-105).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Вважає висновок суду про відсутність підстав для задоволення його позову неправомірним, оскільки судом неповно встановлені фактичні обставини справи, надана невірна оцінка обставинам справи та наявним в ній доказам, допущена неповнота розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 також вказуючи на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних вимог в повному обсязі. Вказує, що суд залишив поза увагою те, що в силу вимог закону кожний з учасників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а відтак запропонований варіант виділу у користування кімнат, не порушить прав сторін.

ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні підтримали власну апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_5 відмовити.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_7 з викладених в ній підстав.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, а тому неявка представника третьої особи не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні первісних та зустрічних вимог суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та необґрунтованості.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1, в рівних частках кожний і зареєстровані в ній (а.с. 15, 74).

Вказана квартира складається з трьох кімнат 11,8 кв.м., 13,2 кв.м. та 17,4 кв.м., тобто житлова площа квартири становить 42,4 кв.м., а загальна площа квартири становить 74,1 кв.м. (а.с. 13, 14).

Встановлено, що між сторонами вже тривалий час склався порядок користування квартирою, відповідно до якого ОСОБА_3 проживає в кімнаті площею 11,8 кв.м., ОСОБА_5. займає кімнату площею 13,2 кв.м. та ОСОБА_6 користується кімнатою, площею 17,4 кв.м. Інші приміщення квартири перебувають у загальному користуванні сторін.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Згідно із ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пленум ВСУ в п. 14 постанови від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов..

З огляду на рівність часток сторін у праві спільної власності на квартиру та враховуючи житлову площу квартири, то кожний із співвласників має право на користування житловою площею у розмір 14,1 кв.м. (42,4 : 3), проте, враховуючи площу кімнат, вбачається за неможливе виділення у володіння та користування кожному із співвласників кімнату, яка б по розміру відповідала частці кожного у праві спільної власності.

Відтак, оскільки у сторін вже тривалий час склався порядок користування квартирою, підстави для визначення порядку користування квартирою у судовому порядку відсутні.

Разом з цим, слід зауважити, що ОСОБА_3 вже звертався до суду з вимогами про визначення порядку користування квартирою і просив виділити йому у користування кімнату площею 13,2 кв.м. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.08.2016 ОСОБА_3 у задоволенні вказаних вимог відмовлено. Судами було встановлено, що сторони проживають у квартирі і між ними склався порядок користування квартирою, за яким ОСОБА_3 проживає в кімнаті площею 11,8 кв.м., ОСОБА_5 займає кімнату площею 13,2 кв.м. та ОСОБА_6 користується кімнатою, площею 17,4 кв.м. Кухня 8,1 кв.м., ванна кімната 3,0 кв.м., вбиральня 1,3 кв.м., коридор 2,8, 10,6 і 4,5 кв.м. перебувають у загальному користуванні сторін. Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_3 про виділення йому кімнати площею 13,2 кв.м. судом вказано, що ОСОБА_5, як співвласник, має таке ж право на зайняття цієї кімнати.

Отже, вимоги ОСОБА_3 про виділення йому у володіння і користування кімнати площею 17,4 кв.м., а також зустрічні вимоги про визначення порядку користування квартирою відповідно до того порядку, який вже існує між ними, не узгоджуються з вимогами закону і їх задоволення призведе до порушення прав співвласників.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апеляційних скарг про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, оскільки наведені в апеляційних скаргах доводи не узгоджуються з встановленими судом фактичними обставинами справи, суперечать наявним у справі доказам в їх сукупності та не відповідають вимогам закону.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року по цивільній справі позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація про визначення порядку користування і володіння спільним майном та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація про визначення порядку користування квартирою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва