№ 2/263/628/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючої судді Кір`якової Н.П., при секретарі Соколової О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Міст «МППВ», третя особа фінансовий директор ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Міст «МППВ» ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. з тих підстав, що наказом від 17.11.2016 р. його звільнено з роботи з 18.11.2016 року за прогул без поважних причин, хоча жодних прогулів він не скоював.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що працював у відповідача з 02.02.2016 року. За період своєї роботи дисциплінарних стягнень не мав, але 22.11.2016 р. отримав лист про звільнення його з посади за прогули. Пояснив що жодних прогулів він не допускав, тому своє звільнення вважає незаконним та просив поновити його на роботі. Також просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 10 000 грн., яка полягає у моральних стражданнях з приводу незаконного звільнення та порушення його звичного укладу життя.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила, що відсутність позивача на роботі 19.10.2016 р. підтверджується складеним відповідачем актом та поясненнями свідків, тому у задоволенні позову просила відмовити.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що 19.10.2016 року позивач був відсутнім на роботі, про що він написав докладну записку. Відсутність позивача на роботі підтвердили співробітники ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач з 02.02.2016 року був прийнятий на роботу відповідачем на посаду старшого оператора з обробки відправлень операційного відділу, що підтверджується копією наказу № 19 К від 01.02.2016 року (а.с.26).

Також встановлено що 12.10.2016 року на підставі особистої заяви позивача його було переведено на посаду адміністратора відділення Управління з експлуатації мережі відділень Південного регіону (а.с. 69), що підтверджується наказом № 724 К від 12.10.2016 року.

18.11.2016 року позивача було звільнено з посади старшого фахівця з обслуговування клієнтів Управління з експлуатації мережі відділень Південного регіону за прогул без поважних причин, що підтверджується наказом № 854 К від 17.11.2016 року.

Таким чином позивача вищевказаним наказом було звільнено з посади, яку на той час він вже не обіймав. Наказів про звільнення позивача з посади адміністратора відділення Управління з експлуатації мережі відділень Південного регіону суду не надано, тому суд вважає звільнення позивача незаконним через порушення процедури звільнення. При цьому суд не бере до уваги наказ 48 К від 24.01. 2017 року про внесення змін до документів, яким внесено зміни до наказу про звільнення позивача з посади адміністратора (а.с.71), оскільки, вказаний наказ видано більше ніж через 2 місяці після звільнення позивача та із вказаним наказом позивач не був ознайомлений. Крім того, наказ про звільнення позивача підписано фінансовим директором ОСОБА_3, а відповідно до ст. 5.6 Статуту ТОВ «Міст»МППВ», приймає та звільняє з роботи працівників генеральний директор ТОВ «Міст»МППВ» (а.с.137). Тому наказ про звільнення позивача видано неповноважною особою.

При цьому суд не бере до уваги довіреність, видану на імя ОСОБА_3, відповідно до якої, останній надається право підпису документів кадрового обліку, оскільки наказ про звільнення позивача видано 17.11.2016 р., а довіреність видано 18.11.2016 р.

Відповідно до вимог ч.1 с. 235 КЗпП України у випадку незаконного звільнення працівника він підлягає поновленню на роботі. Тому вимоги позивача про поновлення на роботі підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при прийнятті рішення про поновлення роботі підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що за останні 2 місяці роботи перед звільненням (вересень та жовтень 2016р.) позивач відпрацював 41 день (15+26). Заробітна плата за вказані 2 місяці становить 3959 грн.11 коп. (1486грн.15коп. + 2472 грн.96 коп.), (а.с. 117-118). Таким чином середній заробіток за 1 день роботи позивача за вказаний період роботи становить 96 грн.56 коп. (3959 грн.11 коп. : 41 день). За період після звільнення, з 19.11.2016 р. по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі, позивачу підлягає виплаті середній заробіток за 135 робочих днів. Тому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.11.2016 р. по 31.05.2017 р., підлягають задоволенню в сумі 13035 грн. 60 коп. (96грн.56 коп. х 135 днів).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України у випадку порушення законних прав працівника, підлягає відшкодуванню завдана йому моральна шкода.

З урахуванням обставин справи, суд визначає розмір моральної шкоди, завданої позивачу незаконним звільненням, в сумі 1000грн.

Також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно ч.3 ст 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», позовна заява немайнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Міст «МППВ» на користь держави, судовий збір за подачу заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 640 грн.

Також суд стягує з відповідача ТОВ «Міст «МППВ» на користь позивача ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за моральну шкоду, пропорційно її задоволенню в сумі 55 грн. 12 коп.

Керуючись, ст.ст. 10, 11, 59,60, 88, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ст. ст. 235, 237КЗпП України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Міст «МППВ», третя особа фінансовий директор ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Міст «МППВ» ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Міст «МППВ» № 854 К від 17.11.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого фахівця з обслуговування клієнтів Управління з експлуатації мережі відділень Південного регіону.

Поновити ОСОБА_1 на посаді адміністратора відділення Управління з експлуатації мережі відділень Південного регіону ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Міст «МППВ».

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Міст «МППВ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.11.2016 р. по 31.05.2017 р. в сумі 13035 грн. 60 коп., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Міст «МППВ» на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Міст «МППВ» на користь ОСОБА_1 витрати за сплачений ним судовий збір за моральну шкоду в сумі 55 грн.12 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за 1 місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Донецької області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при проголошенні судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.П. Кірякова