ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.10.2013 року ОСОБА_1(далі - відповідач) отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 21.02.2017 року складає 33 143,74 грн. за кредитним договором № б/н від 02.10.2013 року.

Позивач в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявилася, повідомлений вчасно та належним чином, надав суду заяву, вказавши, що ним дійсно, було отримано кредит на підставі анкети-заяви у сумі 2000 грн., але у звязку із сімейними обставини він не зміг своєчасно його погасити. Просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки та відмовити Банку в частині стягнення штрафів (фіксована частина та процентна складова).

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2013року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 21.02.2017 року утворилась заборгованості у загальному розмірі 33 143,74 грн. (тридцять три тисячі сто сорок три гривні 74 коп.), яка складається з наступного:

1988,14грн. - заборгованість за кредитом;

25 701,14 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

3 400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією;

500,00 грн. штраф (фіксована частина);

1554,46 грн. штраф (процентна складова).

Однак суд вважає, що з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню штраф у сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та штраф у сумі 1554,46 грн. (процентна складова) враховуючи наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що за порушення клієнтом строків виплати грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми боргу по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії.

Тобто вказаним пунктом передбачено сплату двох видів штрафів «фіксована частина» та «процентна складова», як виду цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення клієнтом строків виплати грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів.

Крім того, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Так, із матеріалів справи випливає, що за порушення позичальником строків виконання зобовязання за кредитним договором, банком одночасно нараховано пеню у розмірі 3 400,00грн. та накладено штрафу сумі 500,00 грн. (фіксована частина), та штраф у сумі 1554,46грн. (процентна складова).

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що одночасне застосування двох видів штрафів за одне й те саме порушення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

В своїй заяві відповідач просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки

За змістом ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам ст. 6 і ч. 1 ст. 259 ЦК України, то розрахунок заборгованості слід проводити за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором.

За положеннями п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, строк позовної давності відносно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагородження, неустойки (пені та штрафів) витрат банку становить 50 років.

Перевіривши, чи відповідають надані позивачем та правила надання банківських послуг тій редакції, яка діяла на час підписання відповідачем кредитного договору від 18.12.2012 року, судом встановлено, що Наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року затверджено саме таку редакцію, яка продовжувала діяти станом на 02.10.2013 року.

Будь-які інші редакції Умов та правил надання банківських послуг в матеріалах справи відсутні, та відповідачем не доведено, що його ознайомлено з іншою їх редакцією.

У звязку із зазначеним, заява ОСОБА_2 про застосування позовної давності, встановленої нормами цивільного кодексу, до вимог банку про стягнення з нього заборгованості не підлягає задоволенню, оскільки сторонами визначена збільшена позовна давність, в межі якої вкладається період з 02.10.2013 року по 21.02.2017 року, за який банк просив стягнути заборгованість.

Проаналізувавшивстановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1504,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 6, 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 526, 527, 530, 610, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, рах. № 3111) заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 089,28 грн. (тридцять одну тисячу вісімдесят девять грн. 28 коп.).

У задоволені іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 1504,00 грн. (одна тисяча пятсот чотири грн. 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова