АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2/754/1453/17 Головуючий у 1 інстанції - Галась І.А.
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/6046/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Невідомої Т.О.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Томашпільської державної нотаріальної контори, третя особа: П»ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до Томашпільської державної нотаріальної контори , третя особа: П»ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що суд 1-ї інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції послався на те, що Томашпільська державна нотаріальна контора є неналежним відповідачем у даній справі, так як у випадку відсутності інших спадкоємців за законом чи за заповітом, спадщина може бути визнана відумерлою і перейти у власність громади на території якої знаходиться спадкове майно. Проте, в порушенні вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд першої інстанції на стадії відкриття провадження та попереднього розгляду справи не роз»яснив позивачу наслідки вчинення чи не вчинення ним певних дій, не з»ясував можливість залучення до участі у розгляді справи належного відповідача. Крім того, територіальна громада не може бути відповідачем у даній справі, так як право на визнання спадщини відумерлою у держави з»явиться лише по спливу одного року після відкриття спадщини. Судом невірно застосовані норми матеріального права, так як застосована судом ст.1277 ЦК України передбачає порядок визнання права спадщини відумерлою за відсутності спадкоємців, а до правовідносин у даній справі підлягають застосуванню положення ст.ст. 392,1268,1297 ЦК України, які регулюють правовідносини щодо визнання права власності в порядку спадкування.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не з»явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому. колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача Томашпільської державної нотаріальної контори та представник третьої особи: П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника відповідача та третьої особи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 серпня 1997 року Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної ради м.Києва, належить на праві власності квартира АДРЕСА_1, загальною площею 37, 9 кв.м.

Відповідно до актового запису про смерть № 3183 від 17.02.2012 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після його смерті відкрилась спадщина.

09 грудня 2014 року до П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернувся його брат ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києві від 16.12.2015 року ОСОБА_7 було визначено додатковий строк у п»ять місяців, з дня набрання рішенням суду чинності, для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер та не встиг оформити право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті свого рідного брата ОСОБА_6.

29 вересня 2014 року ОСОБА_7 склав заповіт, згідно якого заповів усе своє майно ОСОБА_2.

18 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Томашпільської державної нотаріальної контори Вінницької області з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 за заповітом

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2016 року встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса реєстрації: Вінницька область, Томашпільський район, село Пеньківка, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідними братами, родичами другого ступеня спорідненості.

Постановою від 14 вересня 2016 року державний нотаріус Томашпільської державної нотаріальної контори Іськова Н.М. відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом до Томашпільської державної нотаріальної контори, третя особа: П»ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_7 за життя прийняв спадщину після смерті свого рідного брата ОСОБА_6, проте не встиг отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування на спірну квартиру, а тому за ним, як за спадкоємцем ОСОБА_7 за заповітом, повинно бути визнано право власності на спірну квартиру.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 до Томашпільської державної нотаріальної контори, третя особа: П»ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції посилався на те, що позов пред»явлено позивачем до неналежного відповідача Томашпільської державної нотаріальної контори, ЦПК України не передбачає можливості заміни відповідача за ініціативою суду, позивач з заявою про заміну неналежного відповідача на належного до суду не звертався, а тому позовні вимоги позивача до нотаріальної контори про визнання за ним права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, задоволенню не підлягають.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції ґрунтується на встановлених обставинах справи, наданих сторонами доказах та вимогах закону.

Так, згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадкування за законом виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

За змістом ст. 392 ЦКналежним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не заявлялось клопотання про заміну неналежного відповідача Томашпільської нотаріальної контори Вінницької області, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Томашпільської державної нотаріальної контори , третя особа: П»ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом з тих підстав, що він пред»явлений до неналежного відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав пред»явлення позову до неналежного відповідача, суд першої інстанції, в порушенні вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України, на стадії відкриття провадження та попереднього розгляду справи не роз»яснив позивачу наслідки вчинення чи не вчинення ним певних дій, не з»ясував можливість залучення до участі у розгляді справи належного відповідача, не ґрунтуються на вимогах ст.ст.11, 33 ЦПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляд у справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред»явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відбувався за участю представника позивача ОСОБА_3, яка, відповідно до вимог ст.. 33 ЦПК України, не заявляла клопотання про заміну неналежного відповідача належним, чи про залучення до участі у розгляді справи співвідповідача, не подавав такого клопотання і особисто позивач, а тому суд здійснював розгляд справи відповідно до вимог процесуального права, з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог та визначеного ним складу учасників судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності висновку суду першої інстанції про те, що належним відповідачем у справі є територіальна громада м.Києва, так як право на визнання спадщини відумерлою у держави з»явиться лише по спливу одного року після відкриття спадщини, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на те, що у задоволенні позову судом відмовлено з тих підстав, що Томашпільська державна нотаріальна контора не є належним відповідачем у даній справі і цей висновок суду першої інстанції є вірним.

Висновок суду першої інстанції про те, що можливим відповідачем у даній справі може бути територіальна громада м. .Києва зроблений з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні дані про інших спадкоємців після смерті ОСОБА_7 , а тому, громада може стати правонаступником спадкового майна, щодо якого не виявиться спадкоємців і котре у встановленому порядку буде визнано відумерлим. В даному випадку територіальна громада не вважається спадкоємцем, а є «необхідним» правонаступником спадщини, до якої спадщина переходить незалежно від її волі. Відповідно до вище зазначених норм процесуального закону право вибору відповідача належить саме позивачу, а суд вирішує спір, виходячи з доведеності та обгрунтованості позовних вимог саме до визначеного позивачем відповідача.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги щодо неправильності застосування судом норм матеріального права при вирішенні спору по суті, так як суд повно та об»єктивно встанови дійсній обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та постановив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили .

Головуючий: Судді: