Ухвала

іменем україни

24 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Євграфової Є.П., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води з потреб гарячого водопостачання, за касаційною скаргою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - КП «Харківські теплові мережі») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідачі мешкають за адресою: АДРЕСА_2 та є споживачами послуг з центрального опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання.

Посилаючись на те, що відповідачі не сплачували в повному обсязі грошові кошти за опалення і гарячу воду, що призвело до утворення заборгованості за період з 01 жовтня 2006 року по 31 жовтня 2012 року в сумі 13 218 грн 67 коп., просив солідарно стягнути вказану заборгованість з відповідачів на свою користь.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі КП «Харківські теплові мережі», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2.2., Статуту КП «Харківські теплові мережі» метою діяльності підприємства є задоволення суспільних потреб населення м. Харкова, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

З відомості нарахування та сплати за теплову енергію з урахуванням періоду платежу, вбачається, що ОСОБА_3 частково сплачувала грошові кошти за надані їй позивачем комунальні послуги, має особистий рахунок.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що квартира у якій проживають відповідачі, не приватизована.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК УРСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20, ч. ч. 1-2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано доказів щодо форми власності квартири АДРЕСА_2 в якій, як зазначає позивач, мешкають відповідачі, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення заборгованості, оскільки не можливо встановити які саме норми діючого законодавства (ЦК України або ЖК УРСР) підлягають застосуванню для вирішенні спору.

Колегія суддів не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Заперечуючи проти позову, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та зазначав про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

Разом з тим, доказів на спростування позовних вимог, як і доказів на підтвердження заперечень позивачами не надано.

Не підтверджено правового статусу житла, не надано доказів оплати комунальних послуг, чи доказів їх не споживання.

Крім того, колегія суддів суду касаційної інстанції звертає увагу на те, що у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини.

У порушення вищевказаного, судами попередніх інстанцій не зазначено в судових рішеннях фактичних обставин справи, які були ними встановлені під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Враховуючи, що судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: О.В. Кафідова

Є.П.Євграфова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська