22-ц/775/206/2017(м)
Головуючий в 1 інстанції Кір?якова Н.П.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.,

секретар судового засідання Гаркуша О.С.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Лисенко Т.Г.,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет», 3-тя особа ОСОБА_3, про визнання наказу №104-43 від 30 жовтня 2015 року та рішення вченої Ради від 06 жовтня 2015 року незаконними та їхнє скасування за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2017 року

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача та просила визнати незаконним та скасувати рішення вченої ради Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» від 6 жовтня 2015 року та наказ ректора про призначення ОСОБА_3 на посаду директора Маріупольського коледжу Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» (далі ДВНЗ «ПДТУ») з тих підстав, що ОСОБА_3 на день проведення конкурсу не мав необхідного педагогічного стажу для зайняття вказаної посади, призначений на вказану посаду за результатами конкурсу, який проведено з порушенням порядку, встановленого п.7 Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи, порядку обрання керівника вищого навчального закладу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 726 від 5 грудня 2014 року, оскільки оголошення про проведення конкурсу не було опубліковане в газеті «Освіта України» та ОСОБА_3 не мав необхідного педагогічного стажу для призначення на вказану посаду.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет», 3-тя особа ОСОБА_3, про визнання наказу №104-43 від 30 жовтня 2015 року та рішення вченої ради Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» від 6 жовтня 2015 року про призначення ОСОБА_3 на посаду директора Маріупольського коледжу Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» незаконними та їхнє скасування.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. ОСОБА_4 зазначала, що ОСОБА_3 не мав на момент проведення конкурсу десяти років стажу педагогічної роботи у вищому навчальному закладі, а відповідач порушив порядок проведення конкурсу і не опублікував належним чином відповідне оголошення, через що вона не мала можливості своєчасно дізнатися про проведення конкурсу на займану нею посаду и подати необхідні документи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_4. та просив її задовольнити.

Представник відповідача Лисенко Т.Г. і третя особа ОСОБА_3 просили відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_4 та залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача і відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що наказом №117-05 від 03 серпня 2015 року на заміщення вакантної посади директора Маріупольського колледжу ДВНЗ «ПДТУ» оголошено конкурс.

Рішенням вченої ради ДВНЗ «ПДТУ» від 06 жовтня 2015 року на посаду директора обрано ОСОБА_3

Наказом №104-43 від 30 жовтня 2015 року ОСОБА_3, заступника директора з адміністративно-господарської роботи, переведено на посаду директора колледжу, як обраного за конкурсом рішенням вченої ради ДВНЗ «ПДТУ», за контрактом на 5 років з 2 листопада 2015 року по 31 жовтня 2020 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що у справі, де предметом розгляду є визнання рішення вченої ради і наказу незаконними та скасування їх, права позивача ОСОБА_4 не порушені: позивач заяву про участь у конкурсі не подавала, наміру приймати у ньому участі не висловлювала. За таких обставин обраний ОСОБА_4 спосіб захисту не є ефективним засобом захисту, оскільки не відповідає змісту наявного у позивача права, характеру його можливого порушення та наслідками, спричиненим цим порушенням.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 43 Закону України «Про вищу освіту» (в редакції що діє з 6 вересня 2014 року), керівник факультету (навчально-наукового інституту) обирається вченою радою вищого навчального закладу строком на п'ять років з урахуванням пропозицій факультету (навчально-наукового інституту). Керівник вищого навчального закладу укладає з керівником факультету (навчально-наукового інституту) контракт. Обрання, призначення та звільнення з посади керівника філії вищого навчального закладу або коледжу, що є структурними підрозділами вищого навчального закладу, здійснюються в порядку, встановленому цією статтею.

Відповідно до Положення Маріупольський коледж ДВНЗ «ПДТУ» - є вищим державним навчальним закладом (структурним підрозділом університету без права юридичної особи), що здійснює багатопрофільну підготовку фахівців (бакалаврів, молодших спеціалістів, робітничих професій), а також підвищення освітнього рівня і кваліфікації громадян. Маріупольський коледж ДВНЗ «ПДТУ» очолює директор, призначений наказом ректора згідно з діючим трудовим законодавством про працю та законом «Про вищу освіту» (а.с. 9-17).

Згідно з Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 14 червня 2000 року директора вищого навчального закладу I та II рівня акредитації віднесено до посади педагогічних працівників.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом №117-05 від 3 серпня 2015 року на заміщення вакантної посади директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ» оголошено конкурс, який відповідно до п.3.15 Положення про порядок проведення конкурсу на заміщення посад декана факультету, директора інституту, коледжу, що є структурними підрозділами державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет», проводиться загальними зборами трудового колективу (а.с. 30).

Оголошення про проведення конкурсу не було опубліковане в газеті «Освіта України», як це рекомендовано в п.7 Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи, порядку обрання керівника вищого навчального закладу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №726 від 5 грудня 2014 року, що не спростовував представник відповідача, проте останній підтвердив, що вказане оголошення опубліковане в газеті «Ильичевец город» №83 /10921/ від 6 серпня 2015 року та розміщене на сайті відповідача.

Суд встановив, що кандидат на посаду директора коледжу ОСОБА_3 мав необхідний педагогічний стаж для призначення на посаду директора коледжу, оскільки з 15 серпня 1991 року по 16 вересня 1994 року працював вчителем, після чого звільнений у зв?язку з призовом на військову службу, де перебував до 25 грудня 2014 року, і відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» стаж проходження військової служби зараховується громадянам України до стажу роботи за спеціальністю.

За підсумками голосування на загальних зборах 22 вересня 2015 року за кандидатуру ОСОБА_3 проголосувало 111 осіб з 131 присутніх, що становить 86,7% (а.с.55).

Рішення загальних зборів щодо рекомендації ОСОБА_3 на посаду директора коледжу та результати конкурсу не скасовані і позивачкою, яка заяву про участь у конкурсі не подавала, не оспорювалися.

Відповідно до рішення вченої ради ДВНЗ «ПДТУ» від 6 жовтня 2015 року 62 голосами з 66 на посаду директора коледжу обрано ОСОБА_3 (а.с.54).

Наказом №104-43 від 30 жовтня 2015 року ОСОБА_3, заступника директора з адміністративно-господарської роботи, переведено на посаду директора колледжу, як обраного за конкурсом рішенням вченої ради ДВНЗ «ПДТУ», за контрактом на 5 років з 2 листопада 2015 року по 31 жовтня 2020 року(а.с.44).

Звертаючись у вересні 2016 року до суду з вимогами про визнання незаконним та скасування рішення вченої ради від 06 жовтня 2015 року та наказу ректора про призначення ОСОБА_3 директором коледжу, позивач в позовній заяві не зазначала, яке саме її право порушено оскаржуваним рішенням вченої ради та наказом ректора ДВНЗ «ПДТУ», а представник позивачки у судовому засіданні пояснив, що результатами конкурсу права позивачки не порушені, оскільки позивачка заяву про участь у конкурсі на посаду директора коледжу не подавала і на дану посаду не претендує, що спростовує доводи апеляційної скарги позивачки про порушення її конституційного права на працю.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вона не брала участі в конкурсі через порушення порядку публікації про проведення конкурсу, бо про проведення конкурсу вона не повідомлялась, не можна визнати обгрунтованими, оскільки законодавством не передачено індивідуальне повідомлення про призначення та проведення конкурсу, оголошення про проведення конкурсу було опубліковане в газеті «Ильичевец город» №83 /10921/ від 6 серпня 2015 року та розміщене на сайті відповідача, що позивач не спростовувала, а з матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2015 року ОСОБА_4 зверталась до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу № 117-05 від 3 серпня 2015 року про проведення конкурсу із заміщення вакантної посади директора коледжу з тих підстав, що вона на той час обіймала вказану посаду, а тому посада не була вакантною.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання наказу незаконним та його скасування відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За змістом статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, розглядові підлягають індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, в тому числі членів кооперативів, їх об'єднань, членів колективних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебували з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, осіб, які працюють за трудовим договором із фізичними особами.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України, з якої вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що у справі, де предметом розгляду є визнання рішення вченої ради та наказу про призначення на посаду директора колледжу ОСОБА_3 незаконними та скасування їх, позивач заяву про участь у конкурсі не подавала, наміру приймати у ньому участі не висловлювала, рішенням вченої ради за результатами проведення конкурсу його переможцем визначено ОСОБА_3, який у встановленому порядку приймав у ньому участь та має відповідний стаж роботи, рішенням вченої ради та відповідно до нього наказу про прийняття ОСОБА_3 на посаду, права позивача ОСОБА_4 не порушені, оскільки така, у зв'язку з проведенням конкурсу, не перебувала у будь-яких матеріально-правових відносинах з вченою радою, які б указували на можливе порушення її прав (участь у конкурсі, результати конкурсу, порядок його проведення з її участю та інше), за захистом яких вона звернулася, зокрема, виникнення індивідуального трудового спору між нею як працівником та підприємством, як роботодавцем.

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано відмовив ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог, оскільки обраний нею спосіб захисту не є ефективним засобом захисту, оскільки не відповідає змісту наявного у позивача права, характеру його можливого порушення та наслідками, спричиненим цим порушенням.

Твердження ОСОБА_4, що вона була призначена директором коледжу наказом від 3 жовтня 2014 року на невизначений строк, спростовуються рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 02 лютого 2016 року, ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2016 року, ухвалою Верховного Суду України від 21 червня 2016 року, яким відмовлено в задоволенні позову про внесення змін до наказу про прийняття на роботу та внесення змін до трудової книжки, та яким встановлено, що позивач тимчасово виконувала обов?язки директора коледжа, посада директора була вакантна, тому відповідач оголосив конкурс на заміщення вакантної посади директора коледжа. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання наказу про проведення конкурсу незаконним та його скасування.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_4, відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку.

Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.212-214 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про визнання незаконними та скасування наказу №104-43 від 30 жовтня 2015 року та рішення вченої Ради від 06 жовтня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Згідно із статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених у справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: С.А. Зайцева

С.А. Попова