Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області, про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від

05 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від

10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з липня 1999 року по листопад 2012 року він працював у державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - ДП «ВК «Краснолиманська») та був звільнений у зв'язку із виходом на пенсію. Внаслідок тривалої роботи в небезпечних та шкідливих умовах отримав два професійних захворювання: радиколупатія та бронхіт, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 08 липня 2014 року йому первинно встановлено за сукупністю 40 % втрати професійної працездатності безстроково.

Зазначав, що через вказані захворювання він втратив професійну працездатність, має серйозні порушення здоров'я із стійкими розладами функцій організму, що призвело до порушення звичного способу його життя, неможливості продовження активного особистого життя, порушення його нормальних життєвих зв'язків. При цьому він вимушений був тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров'я.

Посилаючись на те, що ушкодженням здоров'я йому завдана моральна шкода, ОСОБА_4 просив на її відшкодування стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» 50 000 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_4 в порядку відшкодування моральної шкоди одноразово суму в розмірі 10 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 10 березня 2016 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від

05 лютого 2016 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на ч. 5 ст. 23 ЦК України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, скасувати рішення суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про стягнення на його користь з ДП «ВК «Краснолиманська» у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, 50 000 грн.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що виникнення професійного захворювання у ОСОБА_4 пов'язане з небезпечними та шкідливими умовами праці в ДП «ВК «Краснолиманська», а тому з останнього на користь позивача на підставі ст. 237-1 КЗпП України,

ст. 23 ЦК України підлягає стягненню моральна шкода, завдана ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків. При визначенні розміру моральної шкоди, суд, враховуючи характер, глибину та тривалість моральних страждань, ступінь втрати працездатності, вважав за достатнє стягнути з відповідача на користь позивача10 000 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, виключаючи з його мотивувальної частини послання на ч. 5 ст. 23 ЦК України, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами трудового законодавства.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Статтею 153 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня

1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п. 10 Постанови при заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Відповідно до ст. 454 ЦК України, розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина).

Згідно акта про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 травня 2014 року, професійне захворювання ОСОБА_4 виникло у зв'язку з тривалим терміном праці в шкідливих умовах, обумовленої впливом шкідливого промислового фактора - пил, важкість праці.

Відповідно до довідки огляду МСЕК від 08 липня 2014 року

ОСОБА_4 при первинному огляді встановлено за сукупністю 40 % втрати професійної працездатності безстроково: 25 % - хронічний бронхіт,

15 % - хронічна радилокупатія.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій щодо причинно-наслідкового зв'язку між незабезпеченням зі сторони роботодавця ДП «ВК «Краснолиманська» безпечних і нешкідливих умов праці та отриманням ОСОБА_4 професійного захворювання, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для відшкодування відповідачем завданої позивачу моральної шкоди.

При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судами було надано оцінку наявним в матеріалах справи доказам, взято до уваги ступінь втрати працездатності, період роботи позивача у ДП «ВК «Краснолиманська», глибину його фізичних та моральних страждань.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у касаційній скарзі, були предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від

05 лютого 2016 року в незміненій частині після апеляційного перегляду та рішення апеляційного суду Донецької області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М. Мазур