АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1694/17 Головуючий 1 інст. - Аркатова К.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.

за участю секретаря - Сементовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради Харківської області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради Харківської області до ОСОБА_3, тертя особа: Харківська міська рада Харківської області про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2016 Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між ОСОБА_3 і Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради в редакції, що додається до позову.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_3 є замовником закінченого будівництвом об'єкта по вулиці Данилевського, 42 у м. Харкові і, відповідно до ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зобов'язаний взяти учать у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування до прийняття об'єкта містобудування в експлуатацію, однак відповідач від виконання зазначеного обов'язку ухиляється.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської радивідмовлено.

В апеляційній скарзі Департамент економіки та комунального майна Харківської міської радипросить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради ОСОБА_4 посилався на вимоги ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», положення пункту 1 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 № 45, положення Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, на положення Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 № 804 і стверджував, що відповідач ОСОБА_5, здійснивши реконструкцію нежитлових приміщень цокольного поверху під паркінг в будівлі літ. «А 7 8» за адресою: АДРЕСА_1, набув статусу замовника будівництва у розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку пайової участі, а відтак є суб'єктом правовідносин щодо пайової участі та повинен належним чином виконувати свої зобов'язання, однак суд неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин.

В суді апеляційної інстанції представник Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав і просив відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, сторонами не оспорюється та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 у грудні 2013 року подав до Інспекції ДАБК у Харківській області Декларацію про готовність об'єкту до експлуатації, зазначивши таким після здійснення реконструкції нежитлові приміщення цокольного поверху багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 під паркінг місткістю 20 машиномісць.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що надані Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради докази не свідчать про доведеність обставин, які б давали підстави погодитися з вимогами позивача про наявність у ОСОБА_6 обов'язку укласти з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова в редакції, що додається до позовної заяви.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, і вирішив справу у відповідності із законом.

При постановленні рішення про відмову у задоволенні позову суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038 - VI замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За ч. 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038 - VI пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

За ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038 - VI до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва:

1) об'єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;

2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;

3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;

4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;

5) об'єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;

6) об'єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об'єктів соціальної інфраструктури;

7) об'єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;

8) об'єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;

9) об'єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об'єктів енергетики, зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу);

10) об'єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків.

За п. 4 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038 - VI у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до п. п. 7, 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038 - VI планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає: розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об'єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій.

Відповідно до положень п. 1 Порядку, розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 16 травня 2011 року № 45, будівництво - це нове будівництво, реконструкція, технічне переоснащення діючих підприємств, реставрація та капітальний ремонт об'єктів будівництва.

Згідно з п. 2 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та, зокрема, подання замовником за формою згідно з додатком 1 повідомлення про початок виконання будівельних робіт Держархбудінспекції або її територіальному органу за місцезнаходженням об'єкта будівництва або реєстрації відповідною Інспекцією декларації - щодо об'єктів будівництва, що належать до І - ІІІ категорії складності.

За змістом вказаних норм матеріального права обов'язковою умовою для виникнення у сторін правовідносин щодо пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова є наявність у замовника будівництва у власності чи користуванні земельної ділянки.

Положеннями ст. 79 Земельного кодексу України надано визначення поняттю «земельна ділянка» - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

За приписами частин 1 та 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частинами 1 та 2 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Такі ж правила набуття права на земельну ділянку встановлені й статтею 377 ЦК України, за змістом якої до особи, що набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відмовляючи у задоволенні позову Департаменту економіки та комунального майна до ОСОБА_6 про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Харкова, суд першої інстанції виходив з висновку про відсутність передбачених ст.ст.58,59 ЦПК України доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_6 набув право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок №42 по вул.Данилевського, під яким він здійснив реконструкцію паркінгу, та що він перебуває у будь - яких правовідносинах з Харківською міською радою з питань землекористування за вказаною адресою.

Вказані висновки суду позивачем та його представником не спростований.

Крім того, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.05.2016 року, на яке посилався суд першої інстанції, і яке, у відповідності до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України. має преюдиційне значення, відмовлено в задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в вигляді упущеної вигоди. (а.с. 58-61)

Обґрунтовуючи рішення від 30.05.2016 року, Дзержинський районний суд м.Харкова дійшов до висновку, що ОСОБА_3, здійснюючи реконструкцію нежитлових приміщень цокольного поверху під паркінг в будинку АДРЕСА_1, не набув статусу замовника будівництва у розмінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м.Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011р. з наступними змінами, а відтак і суб'єктом правовідносин щодо пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури цього населеного пункту, як те передбачено ст.40 Закону України «Про врегулювання містобудівної діяльності».

Вказане рішення набрало законної сили і представник Департаменту економіки та комунального майна цю обставину не оспорює.

Апеляційний суд відхиляє доводи представника позивача в частині посилання на необхідність застосування до даної справи висновків, викладених в постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 по справі 922/5937/15 (3- 1281гс16) та від 30.11.2016 по справі № 922/6409/15 (3-1323гс 16), оскільки обставини зазначених справи, а відтак і підстави застосування певних норм матеріального права у справі за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_6 є відмінними від справ, розглянутих господарськими судами.

Так, в постанові Верховного Суду України від 30.11.2016 року у справі № 922/6409/15 за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ТОВ «Капітал К» (№3-1323гс16) підставою часткового задоволення заяви ДЕКМ Харківської міської ради про перегляд судових рішень та скасування постанови Вищого господарського суду України від 03.08.2016р. було визнано помилковий висновок господарських судів першої, апеляційної та касаційної інстанції про те, що сплив встановленого ч. 9 ст.40 Закону №3038-У1 строк, протягом якого може бути укладено відповідний договір, може визнаватися підставою для відмови у задоволенні позову.

У справі № 922/5937/15 за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до гаражного кооперативу «Ювілейний-2» також підставою задоволення заяви позивача була та обставина, що апеляційний господарський суд та Вищий господарський суд України помилково вважали у якості підстави ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову ту обставину, що з вимогою про укладення договору про пайову участь ДЕКМ ХМР звернувся поза межами встановленого законом 15-денного строку з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, встановленого для добровільного укладення такого договору.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновки суду першої інстанції і не свідчать про наявність підстав для його скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради Харківської області відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський