Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 315/1189/16 Головуючий у 1 інстанції: Ярош С.О.
Провадження № 22-ц/778/1832/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади с. Воздвижівка Гуляйпільського району Запорізької області, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до територіальної громади с. Воздвижівка Гуляйпільського району Запорізької області, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що після смерті його бабусі ОСОБА_5, яка померла 01.08.2005 року, відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 5,6021 га, розташовану на території Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області ДП №38 п.603, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадщину після померлої ніхто не прийняв, спадкова справа після померлої не заводилась. Він як спадкоємець за законом за правом представлення ( ст. 1266 ЦК) звернувся до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому відмовлено у зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини.

Вважає, що він пропустив строк з поважної причини, так як з 25.01.2006 року по 08.02.2006 року знаходився на лікуванні, що підтверджується довідкою, просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої бабусі тривалістю три місяці після набрання рішенням законної сили.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з'явилися. Від ОСОБА_3, Воздвижівської сільської ради надійшли заяви до апеляційного суду в яких вони просять розглядати справу за їх відсутності ( а.с.52-59 ).

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд повинен зазначити крім іншого про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 серпня 2005 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії I-ЖС №008658, виданого 02 серпня 2005 року керівником державного органу реєстрації актів цивільного стану (а.с. 12).

За життя 07 лютого 2005 року ОСОБА_5 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП №121724 площею 5,6021 га, розташовану ДП №38 п. 603 Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 14).

Спадкова справа після спадкодавця ОСОБА_5 не заводилася, що підтверджується витягом із Спадкового реєстру(а.с. 16).

З довідки Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області № 526 від 06.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1955 року по день смерті -01.08.2005 року. Спадкоємцями є: син ОСОБА_7, онук ОСОБА_3, онука ОСОБА_4 ( а.с. 13).

17 жовтня 2016 року постановою приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після померлої (а.с. 15).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 11, 213, 214 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, обґрунтував свої висновки тим, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження родинні стосунки батька позивача ОСОБА_8 та померлої ОСОБА_5 як сина та матері, так як правовстановлюючі документи: свідоцтво про смерть ОСОБА_5 та свідоцтво про народження ОСОБА_8, де матір'ю вказано Гоцулю Катрю Ягорівну, містять розбіжності по батькові, що унеможливлює встановлення такої обставини як те, що заявник є спадкоємцем померлої.

Колегія суддів не може погодитись з підставою відмови у позові виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 11, 213, 214 ЦПК України, не дослідив питання пропущення позивачем строку для прийняття спадщини, при цьому вийшовши за межі позовних вимог, відмовив в задоволенні позову з підстав невідповідності документів.

Відповідно до частин 1,2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Згідно роз'яснень викладених в абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як на поважність причин пропуску строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, позивач посилається на те , що він знаходився на амбулаторному лікуванні в Гуляйпільській центральній районній лікарні з 25 січня 2006 року по 08 лютого 2006 року.

В матеріалах справи міститься довідка Гуляйпільської районної лікарні № 117 від 17.10.2016 року з якої вбачається, що ОСОБА_3 дійсно знаходився на амбулаторному лікуванні з 25.01.2006 року по 08.02.2006 рік з діагнозом біль в колінному суставі, виписаний в хорошому стані, без скарг ( а.с. 11).

Шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_9 починається з 01 серпня 2005 року та закінчується 01 лютого 2006 року. В період цього строку позивач знаходився на амбулаторному лікування лише 5 днів.

Водночас, матеріали справи не містять висновку лікаря з якого б вбачалося, що ОСОБА_3, перебуваючи на амбулаторному лікуванні не міг рухатися маючи вищезазначене захворювання.

Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об'єктивних, непереборних та істотних труднощів, для позивача для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 у період з 01 серпня 2005 року до 01 лютого 2006 року позивач суду не надав.

Отже, колегія суддів вважає, що у позивача не було тривалих важких хвороб , які б об'єктивно перешкоджали йому подати в установлений законом строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 , оскільки зазначені ними причини пропущення строку не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

При цьому колегія суддів бере до уваги тривалість пропущення такого строку та подання цього позову до суду через 11 років після відкриття спадщини.

За таких обставин колегія суддів вважає, що аргументи апеляційної скарги частково є виправданими, а рішення суду підлягає зміні в частині підстав відмови у позові ОСОБА_3, викладених в мотивувальній частині рішення апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови у позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: