У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фрунзе-Сервіс» про визнання незаконною відмову у переведенні на іншу роботу, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 20 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що наказом товариства з обмеженою відповідальністю «Фрунзе-Сервіс» (далі - ТОВ «Фрунзе-Сервіс») від 20 липня 2007 року № 348-К її звільнено з роботи прибиральниці службових приміщень у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню цієї роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Зазначала, що впродовж року з 17 травня 2006 року до 20 червня 2007 року відповідач не міг вирішити питання переведення її на постійну легшу роботу, внаслідок чого вона продовжувала працювати прибиральницею, не справляючись з виконанням всього обсягу роботи, незважаючи на протипоказання лікарів, погане самопочуття, швидку втомлюваність, біль та ризикуючи погіршенням стану здоров'я. Результатом численних звернень до відповідача вирішити питання переведення стало її звільнення з посиланням на відсутність вакансій, що не відповідає дійсності, оскільки у травні 2006 року була вакансія майстра дільниці 3 групи, у травні 2007 року на підприємстві була вакансія старшого майстра дільниці 3 групи, які їй не пропонувалися. При цьому про порушення своїх прав, тобто про наявність вакантних і підходящих їй посад вонадізналась у січні 2015 року.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просила суд: визнати незаконною відмову ТОВ «Фрунзе-Сервіс» у переведенні її на легшу роботу, скасувати наказ про її звільнення, поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 20 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду, яким у задоволенні позову відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю та відмовляючи в позові ОСОБА_4 з інших правових підстав, апеляційний суд, встановивши при звільненні позивачки порушення вимог ст. 170 КЗпП України, проте правильно застосувавши положення ст. 233 КЗпП України, врахувавши роз'яснення, надані у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами), на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що про порушення своїх трудових прав позивач дізналася 20 липня 2007 року, тобто з моменту вручення їй трудової книжки, однак з позовом про захист своїх трудових прав вона звернулася до суду лише 18 листопада 2014 року, тобто поза межами місячного строку звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпПУкраїни.

При цьому апеляційний суд правильно виходив із того, що позивачка не довела належними й допустимими доказами поважність причин такого значного пропущення звернення до суду.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель С.Ф. Хопта