Справа № 645/565/17
Провадження № 2/645/978/17
22 травня 2017 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого - судді Бондарєвої І.В., при секретарі - Проневич Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, треті особи : Департамент реєстрації Харківської міської ради, Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, вказуючи, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 14.10.2005 р. по 27.09.2010 р. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 дозвіл на здійснення реєстрації місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1. Вказане житлове приміщення належить позивачеві відповідно до договору купівлі-продажу від 29.11.2003 р.
Зазначає, що вона матеріально утримує та належним чином піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вона має постійне житло, місце роботи, отримує заробітну плату. Неповнолітній син повністю перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач з часу розірвання шлюбу участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, належної матеріальної допомоги на утримання та розвиток сина не надає.
Більш того, на думку позивача, відповідача безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачем заходів. Спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, ОСОБА_2 безпідставно не надає письмової згоди на реєстрацію дитини за місцем проживання матері, внаслідок чого 13.12.2016 р. їй відмовлено у реєстрації місця проживання сина.
Така позиція батька дитини шкодить інтересам неповнолітнього ОСОБА_4, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток його особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.
В судове засідання сторони , представники третіх осіб не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, позивач та представники третіх осіб просили суд про розгляд справи за їх відсутності, відповідач про поважність причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав.
За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи у відсутність сторін та ухвалює заочне рішення на підставі наданих доказів.
Дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1, батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є відповідач ОСОБА_2, матір'ю - позивач ОСОБА_1 (а.с.11).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.10.2005 р. перебували у шлюбі, який розірвано згідно рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27.09.2010 р. ( а.с.12, 13).
Як вбачається із змісту позовної заяви, після розірвання шлюбу неповнолітній син сторін, ОСОБА_4, залишився проживати з матір'ю.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2003 р., зареєстрована та проживає за вказаною адресою, що підтверджується відміткою у її паспорті громадянина України (а.с.9,10).
12.12.2016 р. позивач звернулась до відділу реєтрції місця проживання Комінтернівського району м.Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітнього сина, ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1, проте у задоволенні заяви було відмовлено у зв'язку з відсутністю письмової згоди батька дитини (а.с.16).
На час розгляду справи дані про надання відповідачем письмової згоди на реєстрацію місця проживання дитини в матеріалах справи відсутні.
Також відсутні в матеріалах справи дані про реєстрацію місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 взагалі за будь-якою адресою.
Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до положень ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-СІІ), зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Відповідно до вимог ст. 160, 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ст. 11,12 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батька. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці.
Пунктом 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього цокументів, затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 року № 1077, визначено, що відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.
Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Як встановлено статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в
Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та доспасйортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Місцем проживання фізичної особи, згідно ч. 1 ст.29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).
Статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Крім того, приписами ст. 156 ЖК України передбачено право на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей, без згоди інших співвласників житлового приміщення.
Суд вважає, що у зв'язку з неможливістю здійснити реєстрацію місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4, відмовою у реєстрації його місця проживання, дитина фактично обмежена у користуванні правами і свободами, гарантованими Конституцією України та законами України, зокрема, правом на користування житловим приміщенням, та як наслідок обмеження права на отримання освіти, охорону здоров'я, соціальний захист за місцем проживання.
Враховуючи наведене, суд вважає, що бездіяльність відповідача, який не оспорює місце проживання дитини з матір'ю, проте не надає письмової згоди на його реєстрацію за фактичним місцем проживання, вчинена ним всупереч інтересам дитини, оскільки порушує право дитини на визначення місця його реєстрації та, відповідно, правових підстав на користування житловим приміщенням.
За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги - задовільнити .
Надати ОСОБА_1 дозвіл на здійснення реєстрації місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1, без письмової згоди батька, ОСОБА_2.
Заочне рішення може бути скасоване Фрунзенським районним судом м.Харкова за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий - суддя