Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/2558/16 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/778/1397/17 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції, про усунення перешкод у здійсненні права власності та припинення договору поруки,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції, про усунення перешкод у здійсненні права власності та припинення договору поруки.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25.07.2007 року між відповідачем та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №ZPONGA00000041, згідно умов якого ОСОБА_5 отримав від банку кредит у розмірі 22 200 доларів США на строк до 25.07.2017 року.

25.07.2007 року вона на забезпечення виконання кредитного договору надала в іпотеку на підставі договору іпотеки №1979 від 25.07.2017 року нерухоме майно: трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності.

04.03.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовної заявою до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2015 року позов задоволено.

Вважає, що спірний договір за своєю правовою природою є змішаним договором, оскільки містить як елементи поруки, так і елементи застави, що є підставою для застосування до спірного договору, зокрема, ст. 559 ЦК України.

Банк на протязі шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до неї як майнового поручителя.

Крім того, у договорі не визначено строк виконання основного зобов'язання, відповідно вимоги відповідача могли бути пред'явлені до неї за цим договором протягом одного календарного року з моменту укладення такого договору.

На підставі зазначеного просила усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - квартирою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом її виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек записів про його обтяження на підставі іпотечного договору №1979 від 25.07.2007 року, визнати іпотечний договір №1979 від 25.07.2007 року припиненим.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір іпотеки квартири від 25 липня 2007 року є за своєю правовою природою змішаним договором, який, водночас, містить ознаки договорів поруки та застави, у зв'язку з чим, з урахуванням приписів ст. 559 ЦК України спірний договір іпотеки є припиненим.

Вказаний довід не може бути прийнято до уваги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 липня 2007 року між ЗАТ «КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Приватбанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №ZPONGA00000041, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 22 200 доларів США, а також у розмірі 2200 доларів США на сплату страхових платежів на строк до 25 липня 2017 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту.

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору 25 липня 2007 року між ЗАТ «КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Приватбанк», та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки квартири, предметом іпотеки є трикімнатна квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності.

Також 25 липня 2007 року між ЗАТ «КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Приватбанк», та ОСОБА_6 був укладений договір поруки №ZPONGA00000041/1, за умовами якого порукою забезпечувалось виконання зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2016 року, було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPONGA00000041 від 25 липня 2007 року в розмірі 16679,52 доларів США, що еквівалентно 262 869,24 грн.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком.

Згідно із частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною першою статті 554 ЦК України передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України "Про заставу" та частина перша статті 33 Закону України "Про іпотеку".

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобов'язань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного суду України в справі N 6-109 цс14 від 17.09.2014р., яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 про ухвалення рішення суду за її відсутності не дає підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: