УхвалА

іменем україни

10 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Магдич Олена Олександрівна, про визнання заповітів недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 8 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер їх двоюрідний брат - ОСОБА_14. 30 листопада 2012 року вони подали заяви до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу КравецьТ.В. про прийняття спадщини за законом після смерті їх двоюрідного брата, проте отримати спадщину не можуть, оскільки існують заповіти, які складені не на їх користь. Зазначали, що ОСОБА_14 24 грудня 2010 року були складені заповіти на користь ОСОБА_11, ОСОБА_9 та посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О.; а 14 вересня 2011 року - на користь ОСОБА_9, ОСОБА_10 та посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу МагдичО.О.

Позивачі зазначали, що ОСОБА_14 впродовж багатьох років хронічно зловживав спиртними напоями, останнім часом перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації, що супроводжувалась частими порушеннями свідомості. Указували, що при посвідченні заповітів ОСОБА_14 не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними через зміни у свідомості, що виникли у результаті систематичного вживання алкоголю впродовж тривалого періоду часу.

Ураховуючи викладене та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 просили суд визнати заповіти складені ОСОБА_14 24 грудня 2010 року та 14 вересня 2011 року на користь ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10, посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу МагдичО.О., недійсними.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2016 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задоволено частково. Визнано укладені ОСОБА_14 14 вересня 2011 року заповіти на ім'я ОСОБА_10 та ОСОБА_9, посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О., недійсними. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 8 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині визнання заповітів ОСОБА_14 складених 14 вересня 2011 року на ім'я ОСОБА_10, та ОСОБА_9, посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О., недійсними, скасовано. У задоволенні позову у цій частині відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Інші учасники процесу судові рішення не оскаржили.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та відмовляючи в позові про недійсність заповітів від 14 вересня 2011 року, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. 225 ЦК України, дійшов до правильного висновку про те, що проведеною у справі комісійною посмертною судово-психіатричною експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_14 на момент вчинення заповітів розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджується про те, що наявні у заповідача психічні розлади істотно впливати на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент укладання заповітів 14 вересня 2011 року.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: № 6-9 цс 12 від 29 лютого 2012 року, № 6-1531 цс 16 від 28 вересня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів. Крім того, зазначені доводи, а саме незгода з висновком комісійної експертизи, якій апеляційний суд дав належну правову оцінку (ст. ст. 57, 66, 147, 148, 212 ЦПК України), знаходяться поза межами повноваження суду касаційної інстанції, законність судового рішення не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 8 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник О.В. Закропивний С.П. Штелик