ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/406/17
"25" травня 2017 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участю секретаря судового засідання Догадайло М.В., представника позивача ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
Обставини справи:
05.05.2017 до суду звернулося орган опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (далі Позивач) в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (далі Відповідач) про позбавлення останньої батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини та одночасно просить стягнути з Відповідача на користь опікуна ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів та заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною віку повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 перебуває на первинному обліку у службі у справах дітей Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області як дитина, яка позбавлена батьківського піклування, у зв'язку з тим, що його мати (Відповідач) була засуджена судом до позбавлення волі. Розпорядженням голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 10.12.2013 на час перебування матері дитини під вартою опікуном призначено ОСОБА_2 Згідно з ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.03.2017 у справі № 187/1141/14-к Відповідача звільнено з під-варти у залі суду. На даний час після звільнення з під-варти Відповідач не бажає піклуватись про сина. Згідно із нотаріально завіреною заявою від 10.03.2017 Відповідач дала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 В цій заяві Відповідач підтверджує факт не забезпечення належного виховання сина та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Відповідно до акту обстеження громадянка ОСОБА_4 разом з сином не проживає, участі у його вихованні та розвитку не приймає. На даний час фактичне місце проживання Відповідача не відоме. Відомості про батька малолітньої дитини ОСОБА_3 записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. За таких обставин, оскільки мати малолітньої дитини ухиляється від виконання свої батьківських обовязків, є всі підстави для позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів.
В судовому засіданні Позивач, яку підтримала третя особа, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку, просила позов задовольнити в повному обсязі та позбавити батьківських прав Відповідача відносно її малолітнього сина та стягнути аліменти.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив.
Суд зазначає, що за приписами ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення зокрема судової повістки Відповідач отримав його 18.05.2017.
З огляду на належне повідомлення Відповідача, справа призначена в порядку заочного розгляду, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про народження серія 1-КИ № 210242 від 10 грудня 2008 року видане відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області є сином Відповідача.
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька малолітньої дитини ОСОБА_3 записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, а саме при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
ОСОБА_3 перебуває на первинному обліку у службі у справах дітей Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області як дитина, яка позбавлена батьківського піклування, у зв'язку з тим, що його мати (Відповідач) була засуджена Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська до позбавлення волі.
Розпорядженням голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 10.12.2013 №491-р-13 "Про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_3О." на час перебування матері дитини під вартою призначено ОСОБА_2, яка фактично на даний час нею і залишається.
Згідно з ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.03.2017 у справі № 187/1141/14-к Відповідача звільнено з під-варти у залі суду.
Органом опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області надано висновок, згідно яким 17.03.2017 у ході проведення засідання щодо позбавлення батьківських прав Відповідача встановлено, що на первинному обліку служби у справах дітей Петриківської райдержадміністрації перебуває малолітня дитина, позбавлена батьківського піклування ОСОБА_3, у звязку з тим, що його мати вироком суду була засуджена до позбавлення волі строком на сім років. На час слідства малолітній син перебував під опікою бабусі ОСОБА_2 та проживав у її родині. Після звільнення з під-варти Відповідач не бажає піклуватись про сина. Також дитина потребує спеціалізованого лікування, яке вона надати не може.
Згідно із нотаріально завіреною заявою від 10.03.2017 року Відповідач дала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 Цією заявою також підтвердила той факт, що вона не забезпечує належне виховання сина та не має претензій щодо позбавлення її батьківських прав.
Відповідно до акта обстеження умов проживання від 19.04.2017 Відповідач разом з сином не проживає, участі у його вихованні та розвитку не приймає, спілкуватися з ним не бажає.
В судовому засіданні ОСОБА_2 суду пояснила, що вона є матір'ю Відповідачки. Остання дитиною зовсім не займається, ухиляється від участі у вихованні та необхідного лікування дитини, який є інвалідом дитинства. Навіть після звільнення з-під варти, Відповідач відмовилася приймати участь у вихованні та піклуванні її дитини. На даний час місце проживання Відповідача їй не відомо. Залишений нею телефон то відповідає, то ні.
Суд зауважує, що в Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН з прав дитини (1959 р.), Конвенції ООН про права дитини (1989 р.), міжнародних договорах, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Як зазначено в Декларації ООН з прав дитини (1959 р.) "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любов і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості".
Закон України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи які їх заміняють, мають право і зобовязанні виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У статті 150 Сімейного кодексу України визначені обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
За змістом ст. 155 ч.4 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом, зокрема позбавлення батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дітей.
Суд зазначає, ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені факти, як кожний окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідачем під час судового розгляду не було надано жодного доказу у підтвердження того, що вона протягом значного періоду часу не виконувала своїх батьківських обов'язків з поважних причин. При цьому суд враховує, що хоча Відповідач і утримувалася під вартою, однак в ті дні, коли вона перебувала на волі до засудження та після звільнення вона не намагалася виконувати свій обов'язок щодо утримання та виховання сина.
Судом не встановлено, що Відповідачу перешкоджали належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, так як доказів на підтвердження цих обставинам надано також не було.
Окрім цього в матеріалах справи мається заява Відповідача від 10.03.2017 про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Вказана заява, разом з позовом направлялася Відповідачу, однак будь-яких спростувань з цього приводу від неї не надійшло.
За таких обставин, надавши оцінку дослідженим доказам та поясненням сторін, суд дійшов висновку, так як Відповідач злісно ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, передбачених законодавством України та нехтує загальновстановленими нормами моралі суспільства, вона підлягає позбавленню батьківських прав відносно малолітньої дитини.
Щодо стягнення аліментів, суд зазначає таке.
Виходячи з положень статей 180, 191 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Частиною 2 ст. 182, ст. 183 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
За приписами 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліменти інших дітей,непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.
При цьому суд зауважує, що за приписами ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.
Відповідач є працездатною, за час перебування дитини у ОСОБА_2 матеріальної допомоги та взагалі свого обовязку щодо утримання дитини не виконувала, що Відповідачкою в порушення вимог статей 10 та 60 ЦПК України не спростовано.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність обовязку та можливості Відповідача сплачувати аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до її повноліття, на користь опікуна починаючи з дати предявлення позову.
Підстави для стягнення аліментів саме в розмірі 1/3 частки від заробітку відсутні, так як дані вимоги не обґрунтовані.
Оскільки позивач на підставі ст. 3 ч.2 п.14 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору при зверненні із заявами до суду щодо захисту прав малолітніх осіб, судовий збір підлягає стягненню з Відповідача в дохід держави в розмірі 1280 грн., за дві вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 130, 174, 212, 215, 218, 226-228 ЦПК України, суд, -
Позов органу опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в інтересах малолітнього ОСОБА_3 задовольнити частково.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія 1-КИ № 210242 від 10 грудня 2008 року видане відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області).
Стягувати з ОСОБА_4 аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до його повноліття але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_2, починаючи з 05 травня 2017 року.
В іншій частині позову відмовити.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині суми місячного платежу допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір по справі в розмірі 1280 (тисяча двісті вісімдесят) грн. на користь держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено та підписано 26.05.2017.

Суддя ОСОБА_5