Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватні нотаріуси Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М., ОСОБА_8, Третя Полтавська державна нотаріальна контора, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Полтавського міського управління юстиції, про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4, 1956 року народження, звернулася до суду з указаним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на Ѕ частини будинку АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову зазначала, що приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_9, 1962 року народження, з яким вона проживала, оскільки не було надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на Ѕ частини житлового будинку після смерті.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про припинення шлюбу від 09 липня 1968 року № 23731, виданого Полтавським міським бюро РАЦС, припинено шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_5

Згідно з договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числа кімнат від однієї до п'яти від 23 квітня 1968 року, виданого відділом комунального господарства виконкому Полтавської міської Ради депутатів трудящих та на підставі, згідно з рішенням виконкому Ленінської райміської ради депутатів трудящих від 19 березня 1968 року № 68, надано ОСОБА_5 «забудовнику» на праві безстрокового користування земельну ділянку АДРЕСА_1, загальною площею 370 кв. м

При цьому, судом установлено та було підтверджено в судовому засідання оглянутою спадковою справою, заведеною Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою м. Полтави після смерті ОСОБА_11, яка була матір'ю відповідача ОСОБА_5, спадкове майно у вигляді 7/20 частини житлового будинку з частиною надвірних будівель належали ОСОБА_11 на підставі договору дарування, посвідченого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою 07 жовтня 1974 року № 3519, зареєстрованого в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації 29 березня 1998 року в Книзі № 85 за № 11505.

Згідно з договором дарування від 07 жовтня 1974 року, укладеним між ОСОБА_5 (до розірвання шлюбу ОСОБА_5) та ОСОБА_11, ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_11 прийняла у дар 7/20 частини житлового будинку з відповідними господарськими побудовами у АДРЕСА_1 та в цілому складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 34,7 кв. м, та надвірних побудов.

Згідно з відповіддю ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 25 січня 2016 року № 397 право власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться у АДРЕСА_1, належить: ОСОБА_5 на підставі дублікату від 01 грудня 2012 року № 1-1097, свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою від 22 березня 2012 року № 1-228, у розмірі 7/20 частини; ОСОБА_5 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Першою Полтавською державною нотаріальною конторою від 24 квітня 1968 року № 1-2832. Акт про закінчення будівництва та вводу до експлуатації індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконкому Полтавської міської ради від 27 жовтня 1971 року № 526, у розмірі 13/20 частини.

Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22 березня 2012 року, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою, зареєстровано видачу свідоцтва про право на спадщину від 22 березня 2012 року № 52574848 після смерті ОСОБА_11, яку успадкувала спадкоємець першої черги ОСОБА_5

Таким чином, належним та єдиним власником спірного майна є відповідач ОСОБА_5 як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_11

Твердження позивача ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_9 належала Ѕ частини спірного житлового будинку на підставі вчинення дій ОСОБА_11 на відчуження спірного майна є неспроможними та безпідставними.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що єдиним та законним власником спірного будинку АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_5 Належних та допустимих доказів щодо належності частини спірного будинку ОСОБА_9 позивачем не надано, у зв'язку з чим суд відмовив у позові.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова