Справа № 199/9319/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

12.04.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, пені, 3% річних та інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов'язання, а також моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором позики. У підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що між ним та відповідачем 23 лютого 2015 року було укладено договір позики на суму 4853,00 злотих, що за курсом НБУ становить 32375 гривень 88 копійок. На підтвердження договору позики, відповідач надав йому розписку, у якій зобов'язався повернути борг до 01 січня 2016 року. Однак, до вказаного строку відповідач грошові кошти в повному обсязі не повернув. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості в повному обсязі ніяким чином не відреагував. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача борг в розмірі 45537,55 грн., з яких: 32375,88 грн. - заборгованість за договором позики, 4093,63 грн. - інфляційні збитки, 1186,81 грн. - 3% річних за прострочення грошового зобов'язання, пеня - 6752,43 грн., моральну шкоду в розмір 55 120,00 грн., а також судові витрати по справі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач не передавав позивачу кошти по вказаній розписці, а сторони спільно витрачали кошти позивача у Польщі, після спільного підрахунку витрачених коштів, позивач змусив відповідача написати розписку на половину витрачених коштів. Крім того посилався в своїх запереченнях, що частину боргу позивачу він віддав.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики від 23 лютого 2015 року, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивача 4853,00 злотих, що за курсом НБУ становить 32375 гривень 88 копійок., що підтверджується розпискою відповідача, в якій останній зобов'язався повернути вищевказану суму до 01 січня 2016 року. Але до теперішнього часу свої зобов'язання в повному обсязі не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).

Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з тим, що відповідач до тепер не повернув позивачу позичені в нього гроші в розмірі 4853,00 злотих, що за курсом НБУ становить 32375 гривень 88 копійок, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму, а також 3% річних за прострочення грошового зобов'язання за період з 01 січня 2016 року по 22 березня 2017 року в розмірі 1186,81 грн..

В частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 55120,00 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки дані правовідносини відповідно до діючого законодавства не передбачають стягнення моральної шкоди.

Також в частині позовних вимоги, щодо стягнення інфляційних збитків, задоволенню не підлягають, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини 2 стані 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, визначеного договором у гривні.

Також не підлягають вимоги позивача щодо стягнення пені, оскільки договором вказаний вид неустойки не передбачений договором.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,20 грн.

Суд не приймає до уваги заперечення проти позову відповідача та його представника, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження виконання своїх зобов'язань за договором, чи то будь-якого примусу з боку позивача відповідач суду не надав. Крім того, суд вважає, що між сторонами склалися зобов'язання, що виникають з договору позики, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів існування між сторонами інших правовідносин.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 77, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 625,1047-1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, пені, 3% річних та інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов'язання, а також моральної шкоди,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 32375,88 грн., 3% річних за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 1186,81 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 551,20 грн., а всього 34113(тридцять чотири тисячі сто тринадцять) гривень 89 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя