Справа № 591/522/17
Провадження № 2/591/1055/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Бурда Б.В.
при секретарі - Гребенькової О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала.
Відповідач в судове засідання сторони не зявився. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном, як й спадкодавець .
Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять yсі права i обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).
Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за договором позики входять до складу спадщини.
Судом встановлено, що 11 квітня 2013 року помер ОСОБА_3 (а.с. 11). Спадкоємцем померлого за заповітом є його дружина ОСОБА_1, яка є єдиним спадкоємцем померлого яка прийняла спадщину(а.с. 12-14)
Окрім того, 18.12.2012 року відповідач отримав від ОСОБА_3 за договором позики кошти в сумі 7000 грн, які зобовязався повернути до 03.01.2013 року
Вказані факти підтверджуються копіями розписок наданими позивачем та не спростовані відповідачем. (а.с. 9-10). Окрім того, з протоколи допиту відповідача (а.с. 76-78) вбачається, що відповідач визнавав той факт що отримував кошти від ОСОБА_3 за договором позики.
З пояснень представника позивача в судовому засіданні вбачається, що незважаючи на умови укладеного договору та настання строку виконання зобовязання, відповідач не виконав взяті на себе зобовязання. Також, відповідач не повернув запозичені кошти на письмову вимогу позивача, яка є спадкоємцем ОСОБА_3
Будь-яких доказів (зокрема оригіналів розписок) на спростування позиції позивача, відповідач суду не надав.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
На відміну від договору позики, кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним, оплатним і двостороннім та відмінним за своїм субєктним складом, оскільки кредитором може виступати лише банк чи інша кредитна установа, яка має відповідну ліцензію.
Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Зміст наданих суду копій розписок вказує на те, що відповідач отримав кошти від ОСОБА_3 та взяв на себе зобовязання повернути їх у визначений в розписках строк. Отже зміст вказаних розписок вказує на укладенням між сторонами саме договору позики.
Також з наданих суду копій розписок вбачається, що домовленістю сторін не було визначено сплату процентів за користування позикою, чи безоплатність цього договору.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Строк зобовязання за договором позики на суму 7000 грн. настав 03.01.2013 року. У звязку з чим (в межах заявлених позовних вимог та періодах визначених позивачем) розмір заборгованості відповідача за цим договором складає: 7000 грн. з повернення позики, проценти за користування позикою станом на 30.01.2017 року 4315,91 грн., 3% річних станом на 30.01.2017 року 854,38 грн., інфляційні збитки станом на 30.01.2017 року 7144,90 грн.
Вказані висновки суду щодо розміру заборгованості відповідача підтверджується письмовим розрахунком позивача (а.с. 7-8), якій відповідачем не спростований.
Відповідно до правової позиції ВСУ у справі 6-79цс14: « Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.»
Враховуючи викладене та виходячи з того, що зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, суд вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені по справі судові витрати в розмірі 640 грн..
Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити .
Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може подати до Зарічного районного суду м. Суми заяву про його перегляд.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

суддя