Справа № 465/5110/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/2802/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року позивач звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявленого позову покликалася на те, що між нею та відповідачем був укладений шлюб 30 червня 2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1173. В сім'ї від шлюбу народились діти - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та.

Подружні відносини з відповідачем не склалися оскільки відповідач попав під негативний вплив своїх родичів та покинув сім'ю. Усе це призвело до того, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного і з липня 2015 року разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задоволено.

Вирішено:

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який зареєстрований 30 червня 2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1173.

Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_2 залишити прізвище «ОСОБА_2».

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Франківського відділу реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 березня 2017 року оскаржила представник відповідача ОСОБА_4, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що суд, ухваливши рішення про розірвання шлюбу, формально послався на вказані позивачем обставини, які не підтверджені жодними належними та допустимими засобами доказування, а лише були висловлені позивачем, чим порушив вимоги ст. ст. 57, 213 ЦПК України. Окрім того, судом порушено приписи ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Вважає, що шлюб подружжя може бути судом розірваний тільки в тому випадку, коли суд з урахуванням конкретних обставин справи прийде до висновку, що пред»явлення позову про розлучення викликано глибоко обміркованими і обґрунтованими причинами, що подальше збереження шлюбу буде суперечити моралі і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя, виховання дітей.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 березня 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ч.1 ст. 24 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 56 ч.3 згаданого Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

За приписами ч.2 ст. 104 згаданого Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч.3 ст. 105 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 110 Кодексу передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 червня 2011 року в міському відділлі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1173.

Згідно свідоцтв про народження в сім'ї народились діти - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4-5).

Встановлено й те, що між сторонами втрачене почуття любові та взаємоповаги. Шлюбні відносини між ними припинені з липня 2015 року, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення дійшов вірного висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки, дійсно сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин. Ухвалою суду від 25 жовтня 2016 року сторонам надавався термін для примирення, однак їхні відносини не налагодились, сторони не допускають примирення між собою, що дало суду підставу для його розірвання. Судом вживалися заходи, для примирення сторін та збереження сім'ї, однак така фактично розпалась, а шлюб існує формально.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 березня 2017 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.