УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ГулькаБ.І., Закропивного О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Інжиніринг» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 1 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 31 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 10 червня 2014 року займав у товаристві з обмеженою відповідальністю «Метінвест Інжиніринг» (далі - ТОВ «Метінвест Інжиніринг») посаду фінансового директора.

28 січня 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки вважав, що останній не виконує вимог трудового законодавства, зокрема, щомісячно не надає розрахункових листків, відсутні положення про структурні підрозділи і посадові інструкції працівників.

Також зазначав, що наказом товариства від 30 квітня 2015 року зі штатного розкладу було виведено близько 20 % посад, внаслідок чого фактична чисельність працюючих не здатна була виконати кількість та обсяг закріплених за службою завдань і обов'язків, які залишились незмінними.

У листопаді 2015 року адміністрацією підприємства прийнято рішення про встановлення неповного робочого часу (6 годин 20 хвилин у день), однак фактично увесь час він працював надурочно, в т.ч. і під час відряджень.

Наказом ТОВ «Метінвест Інжиніринг» його було звільнено за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Враховуючи викладені обставини, позивач просив із урахуванням уточнень (відповідно до заяви від 23 березня 2016 року) зобов'язати директора ТОВ «Метінвест Інжиніринг» звільнити його з посади фінансового директора на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, здійснити відповідний запис у трудовій книжці та видати її; встановити період роботи повний робочий час, встановлений в установі, при фактичному виконанні роботи під час відряджень в період праці на умовах неповного робочого часу в листопаді-грудні 2015 року; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за листопад 2015 року в розмірі 2 055 грн 99 коп., за грудень 2015 року - 861 грн 23 коп., грошову компенсацію за невикористану відпустку період із 2014 року по 2016 рік у розмірі 9 528 грн 86 коп.; стягнути вихідну допомогу при звільненні в розмірі 101 038 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку за період із 1 лютого 2016 року по день ухвалення судом рішення.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 1 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 31 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 38, 56, 116 КЗпП України, оцінивши подані сторонами докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності правових підстав для звільнення позивача на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, встановлення повного робочого часу за період роботи в умовах неповного робочого дня у листопаді-грудні 2015 року, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Колегія погоджується з такими висновками.

Судами попередніх інстанцій не встановлено порушень трудового законодавства з боку підприємства, які б спонукали позивача звернутись із заявою про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 1 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
Б.І. Гулько О.В. Закропивний