АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Лисака І.Н.

секретаря Чебуришкіної Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Шакарішвілі Зіа Юсуповича до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору недійсним за апеляційною скаргою Шакарішвілі Зіа Юсуповича на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_3 у січні 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

Зазначав, що уклав з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 договір позики 25 грудня 2007 року, за яким передав ОСОБА_4 і ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 34000 доларів США, а останні зобов»язалися повернути грошові кошти в строк до 25 грудня 2009 року, а у разі невиконання зобов»язання ОСОБА_4 зобов»ячалася передати квартиру АДРЕСА_1.

Також вказував, що між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вчинено договір позики 16 серпня 2008 року, на виконання якого ОСОБА_4 надано грошові кошти в сумі 9400 Євро, а ОСОБА_4 зобов»язана повернути грошові кошти до 16 серпня 2009 року, а в разі невиконання зобов»язання передати ОСОБА_3 будинок №13 по вул.Буковинській смт.Кельменці Чернівецької області.

Крім того, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договір позики 29 вересня 2008 року, на виконання якого ОСОБА_4 надано грошові кошти в сумі 60000 грн., а ОСОБА_4 зобов»язана повернути грошові кошти до 29 вересня 2009 року, а в разі невиконання передати ОСОБА_3Ю квартиру АДРЕСА_1.

Справа №717/91/17 Головуючий у 1-й інстанції Туржанський В.В.

Провадження 22-ц/794/541/17 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Категорія 20

Вказував на невиконання ОСОБА_4 зобов»язання.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального року Чернівецької області ОСОБА_6 25 липня 2008 року.

Посилаючись на те, що правочин суперечить моральним засадам суспільства і порушує його права та інтереси, ОСОБА_3 просив визнати договір між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального року Чернівецької області ОСОБА_6 25 липня 2008 року, недійсним.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2017 року у позові відмовлено.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.572, ч.1 ст.577, ст.220, ч.2 ст.215 ЦК України та дійшов висновків про недоведеність порушення правочину ОСОБА_4 та ОСОБА_2 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального року Чернівецької області ОСОБА_6 25 липня 2008 року моральних засад суспільства, прав та інтересів ОСОБА_3

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про нікчемність договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 позики від 25 грудня 2007 року в частині здійснення ОСОБА_4 в термін п»ять місяців, тобто до 25 червня 2008 року застави квартири АДРЕСА_1.

На підставі п.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

При цьому згідно зі п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 1 ч.6 ст.130 ЦПК України, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить

керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_3, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є визнання договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального року Чернівецької області ОСОБА_6 25 липня 2008 року, недійсними.

При цьому підставою позову ОСОБА_3, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, зазначалося невідповідність змісту правочину моральним засадам суспільства, порушення прав та інтересів ОСОБА_3

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вчинено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального року Чернівецької області ОСОБА_6 25 липня 2008 року.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договір позики 25 грудня 2007 року, за яким ОСОБА_3 передав ОСОБА_4, ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 34000 доларів США, а останні зобов»язалися повернути грошові кошти в строк до 25 грудня 2009 року, а у разі невиконання зобов»язання ОСОБА_4 зобов»ялалася передати ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Договором передбачено, ОСОБА_4 терміном п»ять місяців, тобто до 25 червня 2008 року закладає під заставу квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4М позики від 25 грудня 2007 року містить елементи договору застави.

На підставі ч.1 ст.572 ЦК України, в редакції станом на 25 липня 2008 року, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст.574 ЦК України, в редакції станом на 25 грудня 2007 року, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно ч.2 ст.13 Закону України «Про заставу», ч.1 ст.577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

На підставі ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю.

За змістом ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Ураховуючи, що договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_4М позики від 25 грудня 2007 року укладений у простій письмовій формі, наведений правочин в частині здійснення ОСОБА_4 терміном п»ять місяців, тобто до 25 червня 2008 року застави квартиру АДРЕСА_1 є нікчемним і не створює юридичних наслідків.

Тому п.4 договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального року Чернівецької області ОСОБА_6 25 липня 2008 року, в частині засвічення, що квартира не заставлена не суперечить законодавству та моральним засадам суспільства.

З огляду на наведене судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.2 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Шакарішвілі Зіа Юсуповича відхилити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Половінкіна Н.Ю.

Судді Кулянда М.І.

ОСОБА_7