РІШЕННЯ

Іменем України

17.05.2017 Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого- судді Лозинського Б.М.

за участі секретаря судового засідання- Бугайчук В.М.

представника позивача- Федькович Г.В.

відповідача- ОСОБА_3

представника відповідача- ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участі третіх осіб- ОСОБА_2, Трускавецької міської ради про позбавлення батьківських прав, суд,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача- ОСОБА_3, за участі третіх осіб- ОСОБА_2, Трускавецької міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з таким позовом він прийшов до висновку звернуться по тій причині, що відповідача він не вважає своїм батьком, оскільки ОСОБА_3 не приймає участі у його вихованні, він не пам'ятає відповідача з дитинства, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, змалку в позивача залишилися лише спогади про застосування до нього, до його матері і сестри насильства, образ, приниження зі сторони ОСОБА_3 Позивач стверджує, що вихованням займається виключно його мама- ОСОБА_2, з якою він проживає і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, здоров'ям та життям позивача не цікавиться. За таких обставин позивач, будучи сином, просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно себе.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити, під час розгляду справи подав заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності, не заперечував на представлення його інтересів в суді представником.

Представник неповнолітнього ОСОБА_1 адвокат Федькович Г.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача з підстав наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити, оскільки відповідач зі своєї сторони сам вживав заходи до оспорювання батьківства, не утримує і не сплачує аліменти про що свідчить заборгованість зі сплати аліментів, з часу розлучення з ОСОБА_2 не цікавиться життям дитини, одиничні випадки відвідування дитини призводили до заподіяння психологічної травми позивау, чинить психологічний тиск на її довірителя, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків.

Третя особа ОСОБА_2 яка судом була залучена як законний представник неповнолітнього позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача з підстав наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити, під час розгляду справи подала заяву, в якій просила справу слухати в її відсутність, задоволення позову пояснювала тим, що відповідач на протязі часу перебування в шлюбних відносинах знущався над нею і її сином, бив її і сина, вживав заходів до створення нестерпних умов проживання у м. Львові, з приводу чого вона вимушена була звертатися в правоохоронні органи з відповідними зверненнями і прийняла рішення переїхати проживати до своїх батьків. ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_3 сам сумнівався в батьківстві стосовно сина, з приводу чого відповідачем було подано позов про оспорювання батьківства, примушував дитину і її проходити принизливі експертизи. При одиничних відвідуваннях дитини ОСОБА_3, останній ображав диниту, принижував його, з приводу чого дитина отримувала психологічну травму. ОСОБА_2 пояснила, що відповідач не утримує і не сплачує аліменти, взагалі не цікавиться життям дитини, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків.

Представник третьої особи Трускавецької міської ради- Пядухова О.А. підтримала позовні вимоги позивача з підстав наведених у позовній заяві, не заперечила проти задоволення позову, під час розгляду справи подала заяву, в якій просила справу слухати в її відсутність, задоволення позову пояснювала тим, що Трускавецькою міською радою 29.09.2016 за №295 було прийнято рішення яким було затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини, яким було вирішено доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_1

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що знає ОСОБА_3 давно. Ходив часто до них в гості, знає його сина. Знає його колишню дружину, возив її до Польщі. До 2001 року у них була нормальна сім'я. Дружина заборонила забирати дитину із садка. Він не бачив, щоб ОСОБА_3 застосовував до свого сина насильство.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає відповідача ОСОБА_3 Син ходив до школи., коли ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розлучились, зі школи сина забирали, то забирала одна сусідка та друга сусідка, вони ховали дитину за проханням ОСОБА_2 У 2016 році приходив працівник міліції по заяві жінки щодо хуліганських дій відносно ОСОБА_3 Вона не бачила, що ОСОБА_3 бив свого сина та дружину. Також там були діти дружини від першого шлюбу якими він опікувався.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він знає ОСОБА_3, він його сусід в с.Підсоснами, знає його багато років. На його думку ОСОБА_3 щирий, добрий, однак темпераментний, запальний. Він не помічав рис агресії з його сторони, жодного разу не бачив його в стані алкогольного сп'яніння.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що знає, як позивача так і відповідача. Вона є класним керівником позивача. Матір приділяє велику увагу вихованню сина, батька бачила три рази. ОСОБА_1 боявся батька, при розмові з ним повідомив, що батько його бив. ОСОБА_3 мав намір зробити тест ДНК на встановлення батьківства, а тому прийшов до школи. ОСОБА_3 був в школі в кінці 9-го класу в другій половині 2016 року. ОСОБА_3 вів себе різко, мав різні рухи. Вона стала керівником в 5-му класі, ОСОБА_1 прийшов до їхньої школи в 3 клас, раніше він вчився в школі у Львові. Вона запросила ОСОБА_3 в учительську, потім покликала ОСОБА_1, а також був присутній психолог та соціальний педагог при розмові. ОСОБА_1 був дуже стривожений, у нього трусились руки, тому були запрошені психолог та педагог. ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1. Звідки ОСОБА_1 доїжджає до школи вона не знає. Їй відомо, що мама виїжджає за кордон. ОСОБА_1 нормальна, здорова дитина, не розказував, що батько виганяв його з дому. Розповідав, що все було добре до 4 років.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що знає відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яка є її матір'ю. Коли вони проживали з ОСОБА_3 він ображав та бив маму, брата. Був випадок, що він душив ОСОБА_1. ОСОБА_3 приїжджає та погрожує брату, а також і всім їм. Одного разу ОСОБА_3 приїхав о 5 ранку у с. Винники, ображав їх з мамою та брата нецензурною лексикою. З 2009 року вини проживають окремо, виїхали з м. Львова. ОСОБА_3 відключив їм газ. Якщо ОСОБА_3 приїжджав до них, то лише з погрозами. Брат дуже боїться ОСОБА_3, який неодноразово говорив, що ОСОБА_1 не його син. У 2008 чи 2009 році ОСОБА_3 душив, бив та кричав на ОСОБА_1.

Суд, вивчивши пояснення сторін, представників сторін, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає за можливе провести розгляд справи за наданими суду доказами, та дійшов висновку, що в позові слід відмовити з огляду на таке.

Згідно ст.ст.51 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Також у ст. 3 ЦПК України вказано, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості».

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-12, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім того, стаття 12 Конвенції про права дитини зобов'язує держав-учасниць (якою є Україна) забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, і цим поглядам має приділятися належна увага згідно з віком дитини та зрілістю.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Статтею 150 СКУ України, яка закріплює обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, а також зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитино повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57-60 ЦПК України. Подаючи позов позивач посилається на те, що відповідач не займався і не займається його вихованням, має заборгованість по сплаті аліментів, не допомагає матеріально, жодних відносин не підтримує, не цікавиться навчанням та станом здоров'я, не займається вихованням, що свідчить про винне, свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, ухилення від їх виконання.

Проте суд не може погодитися із зазначеним твердженням з наступних підстав. Згідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 121 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Судом встановлено, що у третьої особи по справі ОСОБА_2 та у відповідача по справі ОСОБА_3 за час їх перебування у шлюбі народився син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 /аркуш справи 3/.

Рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області від 29.09.2016 №295, вирішено затвердити висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 /аркуш справи 72/.

Висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 /аркуш справи 73/.

Згідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради від 22.09.2016 року випливає, що ОСОБА_3 проживає окремо від неповнолітнього сина ОСОБА_1 та участі у вихованні дитини не приймає.

Згідно ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не бере до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради від 22.09.2016, оскільки даний висновок носить лише рекомендаційний характер та такий є немотивований та необґрунтований, а тому з урахуванням сукупності всіх обставин, сам по собі не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім цього, з оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №465/6339/15 випливає, що 23.07.2015 дана комісія з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради приймала подібний висновок про доцільність позбавлення позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 з аналогічних підстав, але не за заявою позивача по даній справі ОСОБА_1, а за заявою його матері ОСОБА_2, на основі якого ОСОБА_2 було подано позов, який 09.02.2016 рішенням Франківського районного суду м. Львова було задоволено, проте згідно рішення апеляційного суду Львівської області від 24.05.2016 було скасовано таке рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, згідно якого відмовлено в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1

З показань сторін та допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 встановлено, що позивач спілкувався з своїм сином та дітьми ОСОБА_2 і проявляв інтерес до їхнього життя тільки під час їх спільного проживання до розірвання шлюбу сторін. Також з показів сторін і свідків судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склалися неприязні відносини, що унеможливлює нормальне спілкування з позивачем і такі напружені, неприязні відносини між батьками дитини призвели до нездорової психологічної і напруженої ситуації між батьком і сином, а отже в ОСОБА_3 є наявні поважні, незалежні від нього причини неможливості виконувати свої обов'язки. Суд не вважає, що ОСОБА_3, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, так як саме напружені і неприязні відносини між батьками не дають можливості йому належним чином і в повному обсязі виконувати свої батьківські обов'язки.

Суд зважає на висловлене відповідачем в суді бажання бачитися, спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні, що підтверджують його намір у подальшому виконувати свої батьківські обов'язки в повному обсязі.

Суд критично ставиться до жорстокого поводження з дитиною, оскільки відсутні докази такого поводження, відсутні докази систематичних п'янок та бійок ОСОБА_3

Судом не встановлено умисної винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов'язками, а відтак суд вважає про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав, передбачених ч.2 ст. 164 СК України, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, і допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків .

Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову суд приймає до уваги Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» (заява №42276/08 від 20.05.2010 року) де зазначено, що втручання в сімейне життя повинно бути пропорційним до законної мети і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Керуючись ст.ст. 3, 4 , 10, 11, 60, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участі третіх осіб- ОСОБА_2, Трускавецької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Франківського

районного суду м. Львова: Б.М. Лозинський