Єдиний унікальний номер 229/1353/17
Номер провадження 2/229/927/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.

при секретарі Польської Д.А.

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - про усунення перешкод в користуванні власністю.

У позові вказала, що ОСОБА_2 її батько, він подарував частку в розмірі 1/3 у квартирі, що розташована за адресою м. Дружківка, вул. П.Комуни, б. 75, кв. 64. Відповідно, вона стала власницею вказаної квартири. Батько ОСОБА_2 виїхав, однак згідно домової книги він зареєстрований по теперішній час, чим чинить мені перешкоди в користуванні квартирою.

Довготривалий час, відповідач в квартирі не проживає, не несе витрат на утримання, не сплачує комунальні платежі, не знявся з реєстрації. Позивач вважає, що своїми діями він порушує її права.

У судове засідання позивач зявилась, позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, надала пояснення по справі.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, повторно не зявився, не повідомив причини неявки, заперечень проти позову не представив.

За таких обставин суд вважає за можливе заслухати справу за відсутності відповідача, на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Суд заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши докази по справі вважає, що позов підтверджений і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд розглядає справу, керуючись вказаною нормою закону, а не ст. ст. 71,72 ЖК України, оскільки житло позивача є і було на період проживання відповідачів приватним.

Суд установив, що позивачка є власницею квартири № 64 у б. 75 по вул. П. Комуни у м. Дружківка, загальною площею загальною 66,10 кв. м, що підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно /а.с. 8/. За адресою спірної квартири, крім позивачки зареєстрований відповідач по справі /а.с. 14/

Як вказала позивач по справі з лютого 2010 р. відповідач не проживає в квартирі, не несе витрат на її утримання, не сплачує комунальні платежі, факт що відповідач не проживає в квартирі підтверджується актом обстеження від 04 квітня 2017 року, який було складено інженером ЕЖФ ОСОБА_3 за участю сусідів будинку / а. с. 9/. Також позивачка вказала як доказ його не проживання в квартирі значний час, що у договорі дарування 1/3 частки квартирі, місце проживання відповідача зазначено м. Москва, вул. Куркінське шосе б. 44, кв. 4, Росія /а.с. 5/. Судом установлено, що в договорі дарування квартири, який було укладено між позивачем та відповідачем, місце проживання відповідача зазначено як: Росія, м. Москва, вул. Куркінське шосе, б. 44, кв. 4. Це підтверджує той факт, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

За матеріалами справи підтверджено, що відповідач відсутній в квартирі понад один рік без поважних причин, що порушує права власниці житла, яка на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов про усунення перешкод в користуванні власністю доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 346, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 208, 209, 212-215, 218, 223-228 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю задовольнити .

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 своєю власністю, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстрації у квартирі за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Є. В. Петров