КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/474/17
Провадження №2/319/302/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року смт Більмак

Куйбишевський районний суд запорізької області у складі:

головуючого судді Валігурського Г.Ю.

при секретарі Шипко А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Більмак цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» про витребування земельної ділянки із незаконного користування

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» (далі відповідач) про витребування земельної ділянки з незаконного користування.

Позивачка зазначала, що відповідно до державного акта на право власності на землю серії ЯГ № 352754 вона є власником земельної ділянки площею 2,6503 га. 11 березня 2007 року позивач та відповідач уклали договір оренди зазначеної земельної ділянки терміном на 10 років. Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 11.03.2007 відповідач приступив до її використання.

11 червня 2012 року договір оренди зареєстровано у відділі Держкомзему Куйбишевського району Запорізької області.

Посилаючись на те, що 11.03.2017 строк дії договору закінчився, проте на її прохання повернути земельну ділянку відповідач відповів відмовою, позивачка просила задовольнити позов.

Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі просила їх задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечували, посилаючись на те, що строк дії договору встановлений до 11.06.2022, оскільки його державна реєстрація здійснена 11.06.2012. У звязку з цим просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача перевіривши наведені в позові доводи, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що позивачці на праві власності належить земельна ділянка площею 2,6503 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:001:0101, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЯГ № 352754.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 11 березня 2007 року позивачка передала в строкове платне користування відповідачу земельну ділянку площею 2,6503 га.

Земельна ділянка передана відповідачу 11.03.2007 за актом прийому-передачі обєкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 11.03.2007.

Позивачка 24 січня 2017 звернулась до відповідача із заявою про небажання здавати в оренду земельну ділянку площею 2,6503 га у звязку з чим просила не обробляти її.

У відповідь на вказану заяву відповідача надав позивачці лист у якому повідомив, що умови договору виконуються у повній мірі та підстав для розірвання договору немає, оскільки він заключний на 10 років, а згідно пункту 43 договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

У пункті 8 договору оренди земельної ділянки сторони встановили, що його укладено на 10 років.

Пунктом 43 договору оренди земельної ділянки передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

11 червня 2012 року зазначений договір оренди зареєстровано у відділі Держкомзему у Куйбишевському районі Запорізької області.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Згідно правової позиції наведеної у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

У справі, яка переглядається, розділом «Строк дії договору» передбачено, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку дії договору орендар, має переважене право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 1 рік до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

При цьому договором не встановлено з якої дати слід починати відлік строку дії договору.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Враховуючи наведене, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Такий правовий висновок наведений і Верховним Судом України в постанові від 18.01.2017 у справі №532/129/16-ц, який відповідно до ч. 2 ст. 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням зазначених норм матеріального права та обставин справи строк дії спірного договору спливає 11 червня 2022 року.

Отже, строк дії договору оренди не закінчився, він є чинним, тому відсутні підстави для витребування землі.

За таких обставин в задоволенні позову має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст.10, 11, 58, 59, 60, 64, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» про витребування земельної ділянки із незаконного користування відмовити.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції - Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.Ю.Валігурський