Справа № 706/32/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області

В складі головуючого - судді Орендарчука М.П.

при секретарі Пізняк Т.В.

за участі позивача: ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та пені за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу та пені з договором позики.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.09.2016 року він передав ОСОБА_2, 2000 грн., а вона зобовязувалась повернути борг до 20.10.2016 року за порушення виконання боргу сторонами договору було визначено відповідальність у розмірі 5% від простроченої суми боргу за кожен день прострочення, що складатиме 125 грн. на добу.

На час розгляду справи просив суд, стягнути із ОСОБА_2 Дем»янівнина користь його користь, 2000 грн. основного боргу та 20 700 грн. пені за прострочення виконання, що разом складає 22 700 грн.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав повністю, окрім того пояснив суду, що при зверненні до суду він рахував 5% пені від простроченої суми боргу за кожен день прострочення, а не 125 грн. за кожен день прострочення.

Відповідач та її представник позов визнали частково, щодо стягнення основного боргу у сумі 2000 грн. не заперечували, щодо стягнення пені заперечували, оскільки відповідачка у розписці вказувала - у розмірі 5% від простроченої суми боргу за кожен день прострочення, що складатиме 25 грн. на добу, а тому у задоволенні позову про стягнення пені просили відмовити.

Судом розяснено під час слухання справи про можливість проведення почеркознавчої експертизи, однак відповідачка відмовилась від її проведення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів.

- відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

- відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

- відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так, позивачем у справі надана розписка відповідачки від 28 вересня 2016 року (а.с.4,) зі змісту якого вбачається, що відповідачка позичила у позивача грошові кошти у розмірі 2000 гривень та зобов'язалася в строк до 20.10.2016 року повернути позивачу цю грошову суму щодо даних обставин справи сторони не заперечують.

Окрім того, згідно договорів позики (розписки) від 28 вересня 2016 року та відповідно до ст. 625 ЦК України, сторони договору визначили відповідальність за порушення умов договору у розмірі 5% від простроченої суми за кожен день, що складає 125 грн. Ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, що у даній розписці відповідачка зазначили 25 грн. за кожен день прострочення, а не так як вбачається із розписки у сумі 125 грн. за кожен день, відповідачка суду не надала.

Відповідно до ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених та доведених ним обставин.

Із договорів позики (розписки) від 28 вересня 2016 року вбачається, сторони договору визначили відповідальність за порушення умов договору у розмірі 5% від простроченої суми за кожен день, що складає 125 грн.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню в передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до ч.1 ст.550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Згідно із ч.3 ст.549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме й нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч.ч.12 ст.551 ЦК).

Як установлено судом, договором (розпискою) передбачено, що в разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобовязується сплачувати позикодавцю неустойку в розмірі 5% від простроченої суми за кожен день, що складає 125 грн.

Прострочення виконання грошового зобовязання тривало на момент винесення рішення 207 днів х 100 грн., а тому позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України, можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).

Відповідач в суді даним правом не скористався і дана обставина не може бути врахована судом при винесенні рішення.

За таких обставин позов підлягає до задоволення повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.10, 11, 14, 57, 58, 59, 60, 88, 169, 208, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2на користь ОСОБА_1, 2000 грн. основного боргу, 20 700 грн. пені за прострочення виконання, що разом складає 22 700 грн.

Стягнути із ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 647,30 грн. судового збору та 122 грн. за виклик в газеті.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Христинівський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.П. Орендарчук