Дата документу 15.05.2017
Справа № 320/8671/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Купавської Н.М.

при секретарі Чудаковій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму позики у розмірі 190941 грн. 01 коп., 3% річних за прострочення сплати суми в розмірі 17168 грн. 00 коп. та судовий збір.

У судове засідання після оголошення перерви позивач та його представник не зявилися, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, на позові наполягають. Однак, в своїх поясненнях до оголошення перерви в судовому засіданні позов вони підтримали у повному обсязі, пояснивши, що 29 серпня 2013 року відповідач під розписку позичив у позивача гроші в сумі 15000 доларів США строком до 01 січня 2014 року. Але, у встановлений договором строк повністю борг не повернув, залишок боргу на день звернення до суду з позовом був 7100 доларів США, а на теперішній час 7000 доларів США. Суму залишку боргу вони просять стягнути за офіційним курсом НБУ на день розгляду справи. А також, вони просять за весь час прострочки сплати боргу стягнути 3% річних.

Відповідач в судове засідання після оголошення перерви не зявився, про час продовження судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис у розписці, про причини неявки він суд не повідомив. В своїх поясненнях в судовому засіданні до оголошення перерви позовні вимоги відповідач не визнав, пояснивши, що із позивачем вони разом працювали і це були їхні спільні кошти. І, крім того, він вважає, що позивачем нарахований надто високий відсоток.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з тексту розписки від 29 серпня 2013 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 гроші у розмірі 15000 доларів США та зобовязався їх повернути до 01 січня 2014 року /а.с.27/.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики у даному випадку повинен бути укладений в письмовій формі.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

У даному випадку суду надана розписка і суд приймає цю розписку як письмовий доказ факту укладення між сторонами договору позики. Цією розпискою передбачені всі основні умови саме договору позики.

Посилання відповідача на те, що із позивачем вони разом працювали і це були їхні спільні кошти, безпідставні. Ніяких доказів на підтвердження цього він суду не надав.

А із змісту розписки суд робить висновок, що це саме договір позики.

Станом на день подання позову відповідачем повернуто позивачеві лише 8000 доларів США з який 500 доларів США 5.03.2014 року, 500 доларів США 14.03.2014 року, 500 доларів США 25.03.2014 року, 500 доларів США 22.04.2014 року, 500 доларів США 15.05.2014 року, 200 доларів США 25.06.2014 року, по розписці від 01.10.2014 року сума боргу складає 11000 доларів США, 2000 доларів США 14.04.2015 року, 1550 доларів США доларів США 20.04.2016 року, 350 доларів США від 20.12.2016 року, 100 доларів США 16.01.2017 року, на підтвердження чого ним надані відповідні розписки /а.с.28-38/.

Сплатою відповідачем вищевказаних сум позивачеві підтверджується той факт, що між сторонами дійсно було укладено договір позики.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач прострочив виконання взятих на себе грошових зобовязань, тобто, порушив умови договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно ч.1, ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Офіційний курс гривні до долару США за даними НБУ станом на день розгляду справи, тобто на 15.05.2017 складає 26,47 грн. за 1 долар США.

Відповідно заборгованість відповідача перед позивачем з повернення позики складає 7000 доларів, що еквівалентно 185 290 грн.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню сума боргу 185290 грн.

Стягненню також підлягають й 3 % річних за весь час прострочення виконання боргу.

Однак, оскільки з 01 січня 2014 року по 15 січня 2017 року сума боргу складала 7100 доларів США, що за даними НБУ (станом на 15.05.2017) складає 187937 грн. Тому, за 1111 дні прострочення ця сума складає 187937 х 3 : 100 : 365 х 1111 = 17161 грн. 48 коп.

Але, оскільки відповідачем сплачено 16.01.2017 100 доларів США і сума боргу вже складає 7000 доларів США, то 3% річних за час прострочення виконання з 16.01.2017 по 15.05.2017 (за 120 днів прострочки) буде складати 1827 грн. 52 коп. Де 7000 доларів США за офіційним курсом НБУ (на 15.05.2017 року) складає 185290 грн. А отже, 185290 х 3 : 100 : 365 х 120 = 1827 грн. 52 коп.

Таким чином, за весь період прострочки сплати боргу 3% річних буде складати 17161,48 +1827,52=18989 грн.

Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути суму боргу у розмірі 185290 грн. та 3% річних 18989 грн., а всього 204 279 грн.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню витрати за сплату судового збору, який відповідно до пропорційно задоволених вимог складає 2042 грн. 79 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.610-612, 625, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, суму боргу у розмірі 185 290 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 18 989 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 042 грн. 79 коп., а всього 206 321 грн. 79 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: