АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження №22-ц/796/3759/2017 Головуючий у 1 інстанції - Демидовська А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення витрат на житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, мотивуючи тим, що квартира АДРЕСА_1 до 5 лютого 2014 року належала на праві приватної власності ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_2 (до 2012 року - ОСОБА_2.) та ОСОБА_6 в рівних долях на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому на Київській Універсальній біржі 28.12.1995 року за № А 8427/11510. На підставі договору дарування від 05.02.2016 року власницею 1/2 частини квартири, що раніше належала ОСОБА_4 та ОСОБА_7, стала ОСОБА_5 Відповідальним співвласником квартири, на якого житлово-експлуатаційною організацією ведеться особовий рахунок по обліку платежів за послуги з утримання будинку, прибудинкової території та за житлово-комунальні послуги до лютого 2014 року був ОСОБА_4, а з лютого 2014 року- ОСОБА_5. Відповідно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сплачували нараховані житлово-експлуатаційною організацією на 4-х зареєстрованих осіб платежі за утримання будинку, прибудинкової території та за комунальні послуги. Відповідачі з серпня 2002 року до тепер ухиляються від оплати платежів, що нараховуються житлово-експлуатаційною організацією за утримання будинку та прибудинкової території, послуги з централізованого опалення, гарячого та холодного водопостачання та водовідведення, газопостачання. Відповідачі ні з якими довідками та заявами на підтвердження відсутності у квартирі АДРЕСА_1 до ВСП «Батиївське» не зверталися, нарахування за послуги здійснювалось у відповідності за діючими тарифами із розрахунку зареєстрованих у квартирі, які позивачі повинні були сплачувати у повному обсязі задля упередження припинення надання послуг. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань у відповідачів перед позивачами виникла заборгованість за послуги з утримання будинку і прибудинкової території, а також комунальні послуги. У зв'язку з викладеним за період з січня 2002 року по січень 2014 року на користь ОСОБА_4 з відповідачів просять стягнути заборгованість у розмірі 5500 грн. 80 коп. з кожної та інфляційну складову від сплаченої суми у розмірі 45 грн. 16 коп. з кожної, а на користь ОСОБА_5 - за період з лютого 2014 року по липень 2015 року просять стягнути заборгованість у розмірі по 1714 грн. 52 коп. та інфляційну складову від сплаченої суми у розмірі 6 грн. 76 коп. з кожної.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму витрат за оплату комунальних платежів у розмірі 5500 грн. 80 коп. та 45 грн. 16 коп. інфляційної складової з кожної. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму витрат за оплату комунальних платежів у розмірі 1714 грн. 52 коп. та 06 грн. 76 коп. інфляційної складової з кожної. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 суму сплаченого судового збору у сумі 121 грн. 80 коп. з кожної.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що судом допущено однобічність та неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначив, що суд провів заочний розгляд справи з порушенням вимог ст. 224 ЦПК України, оскільки відповідача не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати свої права, в тому числі і щодо застосування строку позовної давності згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України. Наданий позивачами розрахунок витрат на сплату житлово-комунальних послуг не може бути належним доказом, а оригінали квитанцій за спірний період судом не досліджувалися. Також вказав, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 січня 2014 року у справі №2/760/698/14 встановлено, що позивачі перешкоджають відповідачеві реалізовувати своє право користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом не допуску відповідачів до квартири з серпня 2001 року. Цим же рішенням суд зобов'язав позивачів не чинити відповідачам перешкоди у користуванні вказаною квартирою та вселити відповідачів до зазначеної квартири, однак, рішення на даний час не виконано.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_5 та представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Київській Універсальній біржі, 28.12.1995 року за № А8427/11510 співвласниками спірної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_2 (до 2012 року - ОСОБА_3.) та ОСОБА_6 в рівних долях (а.с.7).

На підставі договору дарування, посвідченого 05.02.2014 року, ОСОБА_5 прийняла в дар від ОСОБА_4 та ОСОБА_7 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки форми № 3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, який є власником особового рахунку квартири (а.с. 13).

Ухвалюючи заочне рішення та задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи , порушив норми процесуального права, що відповідно до ст.. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином законодавець передбачає заочний розгляд справи лише в разі належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи , суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення по справі, не повідомив належним чином відповідачів про час та місце розгляду справи, відповідачі були позбавлені можливості захищати себе в судовій інстанції та ставити перед судом питання про застосування строку позовної давності, що призвело до порушення процесуальних прав відповідачів.

Позивачі просили стягнути з відповідачів сплачені ними витрати за надані житлово-комунальні послуги за період з серпня 2002 року по січень 2014 року .

Відповідно до ст..276 ч.3,4 ЦПК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Такої ж позиції дотримується Верховний суд України у справі від 21 листопада 2012 року за № 6-101цс12.

Однак, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість відступити від зазначеної позиції у зв'язку із порушенням процесуальних прав відповідачів, які не були повідомлені про час та місце розгляду справи та були позбавлені реальної можливості заявити про застосування строку позовної давності до ухвалення рішення по справі, а просили скасувати заочне рішення суду та застосувати строк позовної давності лише в заяві про скасування заочного рішення та в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції застосовує строк позовної давності і стягує з відповідачів витрати на житлово-комунальні послуги з листопада 2012 року.

Доводи відповідачів про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивачі їм перешкоджали у користуванні житлом, а тому вони не повинні нести витрати за житлово-комунальні послуги, оскільки вони ними не користувалися , не можуть бути прийняті до уваги із наступних підстав.

Відповідно до ст.. 319 ч.4 ЦК України власність зобов'язує.

Незалежно від того, користується особа своєю власністю чи не користується і з яких причин, вона повинна нести витрати на утримання свого житла.

Як вбачається із наданих позивачами квитанцій ( відтисків касових апаратів) про оплату за утримання будинку та прибудинкової території, а також опалення квартири ( а.с.81) відповідачі повинні сплатити на користь позивача ОСОБА_4 з листопада 2012 року по січень 2014 року включно 1/2 частину сплачених за ці послуги коштів у розмірі - 2071 грн 22 коп, а на користь ОСОБА_5 з лютого 2014 року по квітень 2015 року включно 1/2 частину сплачених за ці послуги коштів у розмірі 2270, 31 грн та сплатити на їх користь судовий збір в розмірі по 121,80 грн з кожної відповідачки .

Так як послугами постачання холодної та гарячої вони, а також газом, та послугами водовідведення відповідачі не користувалися, в частині стягнення коштів за ці послуги суд відмовляє в задоволенні вимог.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1/2 частину сплачених ним коштів за утримання будинку та прибудинкової території та за опалення у квартирі АДРЕСА_1 за період з листопада 2012 року по січень 2014 року в розмірі 2071 грн 22 коп .

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1/2 частину сплачених нею коштів за утримання будинку та прибудинкової території та за опалення у квартирі АДРЕСА_1 за період з лютого 2014 року по квітень 2015 року у розмірі 2270, 31 грн .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судовий збір по 121,80 грн з кожної .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 діб шляхом подачі до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді: