АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 22-ц/796/5386/2017 Головуючий у І інстанції - Литвинова І.В.
Унікальний номер справи 757/6782/17-ц Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Президента України Порошенка Петра Олексійовича про відшкодування шкоди, завданої судової владою України,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Президента України Порошенка Петра Олексійовича про відшкодування шкоди, завданої судовою владою України, обгрунотовуючи тим, що через бездіяльність органів державної влади по виконанню, відповідно до ст. 124 Конституції України, судових рішень, ухвалених на їхню користь, відсутність дійової гарантії від Президента України дотримання норм Конституції України та законів України, а судовою владою при розгляді справи за їхнім позовом, у результаті неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, завдано моральних страждань у розмірі 51 000 грн. кожному з позивачів. Вважають дії ВССУ порушенням ст. 108 ЦПК України та ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», що виразилося у розгляді касаційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2016 та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 06.10.2016 року, ВССУ як стороною у справі, а саме відповідачем у цивільній справі, у котрій були постановлені вказані судові рішення. Вказують, що предметом позову є порушення відповідачами: Президентом України та Кабінетом Міністрів України по відношенню до них норм матеріального права, зокрема ст.ст. 8, 41, 46, 56, 102 Конституції України, ст. ст. 23, 321, 328, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 Цивільного Кодексу.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Президента України Порошенка Петра Олексійовича про відшкодування шкоди судовою владою України відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали на нього апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки винесене внаслідок неповного та неправильного встановлення обставин, що мають значення для справи.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Представник Президенка України просив розглянути справу за відсутності відповідача та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Кабінет Міністрів України про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

На підставі ст.. 305 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з'явилися, так як вони належним чином повідомлені.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2016 (справа № 757/25967/16-ц) відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Президента України Порошенка П. О. про відшкодування шкоди, завданої судовою владою.

Не погоджуючись з рішенням суду від 28.07.2016, позивачі оскаржили його до Апеляційного суду м. Києва.

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 06.10.2016 (справа № 22-ц/796/12511/2016) апеляційну скаргу заявників відхилено, а рішення суду залишено без змін.

Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивачі подали до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просили рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2016 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06.10.2016 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою від 29.12.2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах ВССУ відхилила касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, а вказані судові рішення першої та другої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачами не доведено заподіяння їм шкоди саме відповідачами по справі, не зазначили в чому полягають їх моральні страждання, який причинний зв'язок між шкодою, яка, на їх думку, їм заподіяна та діями відповідачів.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров'я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, протидії корупції, розв'язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності

Позивачі, звертаючись до Кабінету Міністрів України , не надали належних доказів щодо заподіяння їм шкоди саме діями Кабінету Міністрів України.

Конституційним Судом України у Рішенні від 3 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) наголошувалось, що в Основному Законі України розмежовуються такі поняття як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 та інші).

Наведене вище свідчить про неприпустимість ототожнювання Президента України як Глави держави із «державою Україна» при оспорюванні дій (бездіяльності) інших суб'єктів.

Так, відповідно до статті 170 ЦК України Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Тобто, за загальним правилом держава будучи єдиним суб'єктом не діє у цивільних (та похідних - адміністративних] правовідносинах безпосередньо, а лише опосередковано через відповідні державні органи.

Отже, обов'язковою умовою участі у цивільному судочинстві того чи іншого суб'єкта від імені Держави Україна є відповідність позовних вимог компетенції та повноваженням такого органу влади.

Повноваження Президента України, як неодноразово наголошувалося у рішеннях Конституційного Суду України (від 10 квітня 2003 року № 7-рп/2003, від 7 квітня 2004 року № 9-рп/2004, від 16 травня 2007 року № 1-рп/2007, від 2 жовтня 2008 року № 19-рп/2008, від 8 жовтня 2008 року № 21-рп/2008 та ін.), визначаються виключно Конституцією України. При цьому законодавчі акти не можуть покладати додаткових прав чи обов'язків на Президента України, крім тих, що прямо передбачені нормами Конституції України.

Таким чином, Президент України не наділений повноваженням виступати в судах від імені Держави Україна, він не є учасником правовідносин щодо виконання судових рішень. Главою держави протиправних дій чи бездіяльності стосовно позивачів допущено не було.

Згідно з частинами першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає такі елементи, як шкода, протиправність поведінки, причинний зв'язок між ними, а також вина заподіювача шкоди.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 2 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :