УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в особі філії «Західне головне регіональне управління «публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про зобов'язання до вчинення дій, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача зупинити нарахування відсотків за кредитною угодою, укладеною із ОСОБА_4 від 16 вересня 2000 року; скасувати нараховані відсотки за вказаною кредитною угодою, починаючи з 12 квітня 2014 року по даний час.

Позов мотивовано тим, що 16 вересня 2000 року ОСОБА_4 підписав з відповідачем кредитну угоду з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна». 12 квітня 2014 року невідома особа, зловживаючи його довірою, шахрайським способом зняла з його кредитної картки 13 350 грн. Позивач, як добросовісний користувач, одразу звернувся до чергового оператора публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з проханням заблокувати карту. Також, 14 квітня 2014 року повідомив службу безпеки публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Львівського регіонального управління. Працівниками служби безпеки банку було встановлено спосіб викрадення коштів з кредитної картки та рахунки, на які поступили викрадені кошти. Були також встановлені номери рахунків та особи, які здійснювали викрадення коштів з карткового рахунку, їх картки були також заблоковано, проте на той час кошти зловмисниками вже були переведені на інші рахунки. Крім того, за його заявою слідчим Сихівського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за фактом шахрайських дій, вчинених стосовно ОСОБА_4, порушено кримінальне провадження № 0000896 за ч. 1 ст. 190 КК України, про що внесено запис до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та визнано позивача потерпілим. Посилаючись на те, що на даний час публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» не надає йому кредитних коштів, а тому і не може нараховувати відсотки, позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 вересня 2000 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитну угоду з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, згідно з умовами якої позивач користується кредитними коштами, наданими ПАТ КБ «ПриватБанк», та зобов'язується вносити щомісячні платежі до 25 числа місяця, наступного за звітним, для погашення кредиту.

12 квітня 2014 року невідома особа, зловживаючи довірою ОСОБА_4 шахрайським способом зняла з кредитної картки останнього 13 350 грн.

Пунктом 2.1.1.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачені обов'язки клієнта, зокрема, у пп. 2.1.1.5.11 визначено, що клієнт зобов'язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних випадків необхідно звернутися у відділення банку, або за телефоном 3700 (безкоштовно по Україні).

14 квітня 2014 року позивач повідомив ПАТ КБ «ПриватБанк» про вказаний випадок.

Крім того, за заявою ОСОБА_4 слідчим Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області за фактом шахрайських дій, вчинених стосовно позивача, порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України № 0000896, про що внесено запис до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вказаним кримінальним провадженням ОСОБА_4 визнано потерпілим.

Також 21 червня 2014 року позивач направив відповідачу лист з проханням припинити нарахування відсотків на викрадені та не використані ним кредитні кошти, проте банк у задоволенні його заяви відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, керуючись положеннями ст. ст. 509, 599, 1054 ЦК України та у відповідності до п. п. 1.1.2.1, п. 1.1.2.10, п. 1.1.2.11 Умов і правил надання банківських послуг, виходили з того, що Банк не може нести відповідальності за дії які вчинені з правильним введенням ПІН-коду. Оскільки 12 квітня 2014 року транзакції здійснювалися через меню банкомату з використанням картки позивача та введенням вірного ПІН - коду з 15.01. год. до 15.09. год. Дзвінок до чергового оператора ПАТ КБ «Приватбанк» позивачем було зроблено 12 квітня 2014 року в 15.16.-15.17. год. Тобто після здійснення транзакції (а.с. 163)

Доводи позивача щодо порушення кримінального провадження по факту шахрайських дій відносно нього, обґрунтовано не взято судами до уваги, оскільки дане провадження не є закінченим, не встановлено винних осіб, і не доведено відсутність вини позивача у знятті коштів з його карткового рахунку. При цьому, апеляційним судом зауважено, що обраний позивачем спосіб захисту його прав щодо незаконного зняття кредитних коштів у вигляді вимоги про зупинення нарахування відсотків за кредитом та списання вже нарахованих відсотків не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

Суди попередніх інстанцій, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду при новому розгляді справи, з`ясував фактичні обставини справи, визначилися із характером спірних правовідносин, перевірили, що саме: обраний позивачем спосіб захисту його прав щодо незаконного зняття кредитних коштів у вигляді вимоги про зупинення нарахування відсотків за кредитом та списання вже нарахованих відсотків не відповідає нормам цивільного законодавства.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська