Ухвала іменем україни 24 травня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Євтушенко О.І., Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 28 січня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ «КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит

№ VOKVGI, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 150 000 грн зі сплатою 15 % річних та строком користування кредитними коштами до 28 січня 2018 року.

Згідно заяви ОСОБА_3 від 28 липня 2008 року було змінено валюту кредитування з гривні на дол. США, у зв'язку із чим розмір кредиту після проведення конвертації становив 31 677,08 дол. США, зі сплатою

14,04 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит, 28 січня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит утворилась заборгованість, яка станом на 27 березня 2015 року становила 32 258,64 дол. США, що еквівалентно 758 400 грн 70 коп., та яку ПАТ «КБ «ПриватБанк» просило сягнути солідарно з боржника та поручителя.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 26 січня 2016 року, позовні вимоги ПАТ «КБ «ПрвиатБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 28 січня 2008 року в розмірі 32 258,64 дол. США, що в еквіваленті становило 758 400 грн 62 коп., з яких: 28 336,73 дол. США, що в еквіваленті становило 666 196 грн 52 коп., - заборгованість за кредитом; 2 056,48 дол. США, що в еквіваленті становило 48 347 грн 84 коп., - заборгованість з процентів за користування кредитом; 170,65 дол. США, що в еквіваленті становило 4 011 грн 98 коп., - заборгованість з комісії за користування кредитом; 148, 53 дол. США, що в еквіваленті становило 3 491 грн 94 коп., - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань; 10, 63 дол. США, що в еквіваленті становило 249 грн 91 коп., - штраф (фіксована частина); 1 535, 62 дол. США, що в еквіваленті становило 36 102 грн 43 коп., - штраф (процентна складова).

У задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 28 січня 2008 року відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення з неї заборгованості за договором про іпотечний кредит, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині оскаржувані рішення просить залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором про іпотечний кредит, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 вимоги банку про виконання боргових зобов'язань за договором про іпотечний кредит не виконала, не надала суду належних та допустимих доказів про відсутність заборгованості перед банком, у розмірі зазначеному останнім, не довела відсутність волевиявлення на укладення як основного так і всіх наступних додаткових догорів, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та відповідають положенням договорів та законодавству України.

Колегія суддів не може повністю погодитись із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що 28 січня 2008 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит

№ VOKVGI, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 150 000 грн зі сплатою 15 % річних та строком користування кредитними коштами до 28 січня 2018 року.

Згідно з заявою ОСОБА_3 від 28 липня 2008 року було змінено валюту кредитування з гривні на дол. США, у зв'язку із чим розмір кредиту після проведення конвертації становив 31 677,08 дол. США зі сплатою

14,04 % річних.

01 серпня 2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № VOKVGI до вищевказаного договору про іпотечний кредит, за умовами якої було змінено процентну ставку - 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, встановлено винагороду за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, зменшено розмір пені, яка виникла за період з 03 серпня 2011 року, графік погашення, а також кінцеву дату повернення кредиту - 01 серпня 2018 року.

Згідно з додатковою угодою до договору про іпотечний кредит від

07 лютого 2013 року сторони погодили, що кредитні кошти надаються шляхом перерахування на рахунок № 4772 на строк з 01 серпня 2008 року до 01 березня 2023 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 41 937,30 дол. США на придбання нерухомості та зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит, 28 січня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором про іпотечний кредит № VOKVGI від 28 січня 2008 року, наданого позивачем, станом на 27 березня 2015 року заборгованість за договором становила

32 258,64 дол. США, яка складалась з: заборгованості за кредитом - 28 336,73 дол. США; заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 2 056,48 дол. США; заборгованості зі сплати комісії за користування кредитом - 170,65 дол. США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язання - 148,53 дол. США; штрафу (фіксована частина) - 10,63 дол. США; штрафу (процентна складова) - 1 535,62 дол. США.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Проте, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафів та пені.

Таким чином, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі № 3-29гс15.

На зазначене суди попередніх інстанцій уваги не звернули та на порушення вимог ст. ст. 60, 212 ЦПК України не надали належної оцінки наданому банком розрахунку заборгованості, в якому пеня та штрафи за порушення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит нараховані в доларах США.

Крім того, судами попередніх інстанцій не встановлено дійсний розмір заборгованості за договором. Висновок судів, що неспростування ОСОБА_3 розрахунку заборгованості, наданого позивачем, є підставою для стягнення заборгованості у розмірі, що визначений банком, не може вважатись законним та обґрунтованим.

При цьому визнаючи висновок судово-економічної експертизи № 194/15 від 21 вересня 2015 року неналежним доказом, ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не надали оцінку зазначеним у ньому доводам щодо наявності протиріч у наданому ПАТ «КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором про іпотечний кредит

№ VOKVGI від 28 січня 2008 року.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій не визначились із характером спірних правовідносин, не встановили фактичних обставин справи, зокрема щодо розміру заборгованості за договором, що призвело до неправильного вирішення спору про стягнення з

ОСОБА_3 заборгованості за договором про іпотечний кредит, у зв'язку із чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, з підстав передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від

26 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: О.І. Євтушенко

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур

О.В. Попович