Справа № 500/1406/17
Провадження № 2/500/1882/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

при секретарі Сирбу Г.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, які уточнював та доповнював, якими просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_6 однією сімєю з ОСОБА_7 з 15.07.1985 року до дня відкриття спадщини, тобто до 02.03.1994 року за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Молодіжна, 40, факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сімєю з ОСОБА_8 з 01.01.2008 року до дня відкриття спадщини, тобто до 10.10.2015 року за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Олексієнка Сергія, 6, та визнати за ним, як спадкоємцем за законом четвертої черги, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Молодіжна, 40, свої вимоги мотивує тим, що вказаний житловий будинок належить ОСОБА_7. 02.03.1994 року ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Молодіжна, 40. Спадкоємців за законом першої та другої черги після смерті ОСОБА_7 немає. Донька дружини ОСОБА_7 ОСОБА_9 постійно проживала разом із ОСОБА_7 однією сімєю більше пяти років, а саме з 15.07.1985 року по 02.03.1994 року, вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, у звязку з чим відноситься до кола спадкоємців за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_7 та прийняла спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем. 12.09.2013 року ОСОБА_6 померла, після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Молодіжна, 40. Спадкоємцем за законом першої черги після її смерті став чоловік ОСОБА_8, який прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 10.10.2015 року ОСОБА_8 помер, після його смерті відкрилась спадщина, до якої відноситься житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Молодіжна, 40. Спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги після смерті ОСОБА_8 немає. З 2008 року ОСОБА_8 проживав разом із позивачем як брати за адресою: м. Ізмаїл, вул. Олексієнка Сергія, 6, вели спільний побут, позивач допомагав ОСОБА_8, оскільки ОСОБА_8 мав поважний вік та не мав змоги доглядати за собою, таким чином ОСОБА_1 являється спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_8 Позивач прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі ОСОБА_8, померлим 10.10.2015 року. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва на спадщину, позивачу було відмовлено, у звязку з відсутністю доказів прийняття ним спадщини та документів, що підтверджують факт родинних стосунків.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 16.10.1964 року, ОСОБА_7 була надана земельна ділянка, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Молодіжна, 40. В подальшому на вказаній земельній ділянці був побудований житловий будинок.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок № 40 по вул. Молодіжна в м. Ізмаїл Одеської області, виданого комунальним підприємством «ОСОБА_4 міжміське бюро технічної інвентаризації» 08.11.2013 року, рік побудови вищевказаного будинку 1966 та відповідно до п. 3.2 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Мінюсті України за № 582/5773 від 10.07.2001 року не належить до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року. Згідно листа № 12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України не підлягає здачі в експлуатацію обєкти нерухомості побудовані до 05.08.1992 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 007089 від 02.03.1994 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_4 міської ради народних депутатів Одеської області, ОСОБА_7 помер 02.03.1994 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_7 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Молодіжна, 40.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 47267066 від 30.03.2017 року, наданої ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_7, померлого 02.03.1994 року відсутня.

Спадкоємців за законом першої та другої черги відповідно до ст. 529, 530 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_7 немає.

Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що спадкоємців за законом першої та другої черги після смерті ОСОБА_7 немає, спадщина після його смерті відкрилась, але ніким не була прийнята до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, діє правило застосування норм книги шостої Цивільного кодексу України 2003 року.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Досліджуючи показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6, яка приходилась ОСОБА_7 падчеркою, з 1985 року мешкали разом в будинку, розташованому за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Молодіжна, 40, вели спільне господарство, були повязані взаємними правами та обовязками, тобто відносини які склались між ними є сімейними, як між батьком та донькою, отже ОСОБА_6 має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги після смерті ОСОБА_7, померлого 02.03.1994 року, відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України. Крім того факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджений будинковою книгою на житловий будинок №40 по вул. Молодіжна в м. Ізмаїлі Одеської області.

Відповідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вже встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 на час відкриття спадщини мешкала разом із ОСОБА_7 за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Молодіжна, 40, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 344668 від 13.09.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційного служби ОСОБА_4 міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_6 померла 12.09.2013 року.

Після смерті ОСОБА_6 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Молодіжна, 40.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 35274423 від 07.10.2013 року, наданої ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_6, померлої 12.09.2013 року відсутня.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_6 являється чоловік ОСОБА_8, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД №368407 від 29.12.1992 року, виданим відділом ЗАГС ОСОБА_4 виконавчого комітету, Одеської області.

Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_8 у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою від 07.10.2013 року, посвідченою державним нотаріусом ОСОБА_4 державної нотаріальної контори, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 431420 від 13.10.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_8 помер 10.10.2015 року.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 47450057 від 18.04.2017 року, наданої приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_12, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_8, померлого 10.10.2015 року відсутня.

В судовому засіданні встановлено, що спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги після смерті ОСОБА_8 немає.

Досліджуючи показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 судом встановлено, що з 2008 року ОСОБА_8 та ОСОБА_1 мешкали однією сімєю за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Олексієнка, Сергія, 6. ОСОБА_8 мав інвалідність, часто хворів та не мав змоги доглядати за собою, у звязку з чим ОСОБА_1 забрав його до себе. Вони вели спільне господарство, спільно організовували дозвілля, їздили на риболовлю, поралися на городі, тобто відносини які склались між ними є сімейними, як між братами. Після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_13 ОСОБА_14 ніс витрати на його поховання. Отже ОСОБА_1 має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги після смерті ОСОБА_8, померлого 10.10.2015 року, відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на час відкриття постійно мешкав разом із ОСОБА_8 за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Олексієнка Сергія, 6, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса ОСОБА_4 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_12 від 10.03.2017 року за №94/01-16, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю доказів прийняття ним спадщини та документів, що підтверджують факт родинних стосунків.

Проаналізувавши докази, що є в матеріалах справи, показання свідків, суд дійшов до висновку, що стосунки, які склались між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були сімейними, вони були повязані спільним побутом, мали взаємні права на обовязки, отже ОСОБА_6 є спадкоємицею за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_7, померлого 02.03.1994 року, крім того, встановлено, що ОСОБА_8 з 2008 року проживав з ОСОБА_1, вони також були повязані спільним побутом, проживали однією сімєю як брати, таким чином ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_8, померлого 10.10.2015 року, тому підлягає задоволенню позов ОСОБА_1 про встановлення факту проживання ОСОБА_6 однією сімєю з ОСОБА_7 з 15.07.1985 року до дня відкриття спадщини, тобто до 02.03.1994 року за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Молодіжна, 40, факту постійного проживання ОСОБА_1 однією сімєю з ОСОБА_8 з 01.01.2008 року до дня відкриття спадщини, тобто до 10.10.2015 року за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Олексієнка Сергія, 6, та визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Молодіжна, 40.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 213-215 ЦПК України, ст. 525, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст. 1220, 1222, 1258, 1261, 1264, 1268, 1269, 1270 ЦК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_6 однією сімєю з ОСОБА_7 з 15.07.1985 року до дня відкриття спадщини, тобто до 02.03.1994 року за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Молодіжна, 40.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сімєю з ОСОБА_8 з 01.01.2008 року до дня відкриття спадщини, тобто до 10.10.2015 року за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Олексієнка Сергія, 6.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Молодіжна, 40.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_15