РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року. м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого Притуляка С. А

при секретарі Коверченковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білозерської міської ради, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Білозерської міської ради, в якому просить визнати за ним, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, право власності на житловий будинок №12 по вул..Паркова м.Білозерське Добропільського району Донецької області з господарськими будівлями та надвірними спорудами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є сином померлого ОСОБА_2. Після смерті батька позивач звернувся до другої Добропільської державної нотаріальної контори із заявою для оформлення права на спадщину, а саме житловий будинок з надвірними спорудами по вул..Паркова м.Білозерське Добропільського району Донецької області, але йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, оскільки при огляді документів нотаріусом було встановлено, що відсутній договір купівлі-продажу від 12.05.1976 року (реєстровий №150), відповідно до якого ОСОБА_2 був власником будинку. Враховуючи те, що позивач як спадкоємець позбавлений можливості оформити всі законні права на належне померлому батькові майно, він просить визнати за ним право власності в судовому порядку.

Сторони у судове засідання не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності та підтримавши позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про смерть серія І-НО №773937, 22.07.2014р. помер ОСОБА_2.

Як вбачається з заповіту ОСОБА_2 від 09.06.2005р., він все своє майно, яке на день смерті буде йому належати та з чого б воно не складалося, заповів своєму сину ОСОБА_1.

Згідно наданої позивачем копії договору купівлі-продажу від 12.05.1976р., ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купив одноповерховий будинок з надвірними спорудами, житловою площею 36,10 кв.м., розташований у м.Білозерське Донецької області по вул..Жовтневій, 12.

Відповідно до довідки про наявність нерухомості ТОВ «Добропільське БТІ» №409 від 29.03.2017р., ОСОБА_2, зокрема, належить на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.1976р. нерухомість за адресою м.Білозерське, вул..Жовтнева, 12.

Посилаючись на неможливість оформлення спадкових прав на зазначений житловий будинок у встановленому законом порядку через відсутність договору купівлі-продажу, на підставі якого померлому належав житловий будинок, позивач просить визнати за ним право власності в судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст..392 ЦК України).

Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, чинним законодавством визначений порядок та спосіб оформлення права на спадщину, а позивач, в даному випадку, має право на одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про спадщину. При цьому даних про те, що хтось оспорює або не визнає право позивачів на спадщину судом не встановлено.

Звертаючись до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, позивачем не було надано доказів неможливості оформити спадкові права на цей будинок у встановленому законом порядку, звернувшись до нотаріуса. Зокрема, позивачем не надано ані постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, ані взагалі будь-яких доказів звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, позивачем додано до матеріалів справи договів купівлі-продажу, на відсутність якого він посилається в обгрунтування позовних вимог.

З огляду на наведене та враховуючи відсутність порушення прав та інтересів позивача з боку відповідача, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст..88 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.3, 392 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 88, 197, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоводенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білозерської міської ради, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями - відмовити.

Повний текст рішення суду складено та підписано 24.05.2017р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.

18.05.2017