Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/2156/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

при секретарі - Горошко О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача 14 липня 2016 року за участю автомобіля ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням та автомобіля Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок ДТП було пошкоджено належний йому автомобіль.

Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь: 43286 грн. 65 коп. на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та судові витрати: 1500 грн. на відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 5000 грн. витрати на правову допомогу та 640 грн. на відшкодування судового збору, а всього 7140 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав. Пояснив суду, що, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_5. Але він на підставі, передбаченій законом, користується даним автомобілем, тому є його належним володільцем. У звязку з цим позов підтримує в повному обсязі та просить суд стягнути з відповідача на його користь кошти на відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат, які він поніс у звязку з ДТП.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, у розмірі, визначеному висновком автотоварознавчого дослідження. Решту позовних вимог не визнавав з посиланням на скрутне матеріальне становище. Але в судових дебатах своє ставлення до предмету судового дослідження змінив, зазначивши, що його цивільно-правова відповідальність застрахована, тому позивач має предявляти всі вимоги до його страхової компанії.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 14 липня 2016 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_2, по вул. М.Бірюзова у м.Полтаві від вул. Тєвелєва в напрямку вул. Гожулівська на регульованому перехресті з вул.П.Юрченка не виконав вимоги сигналу світлофору, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався по вул.П.Юрченка та здійснював виїзд на вул. ОСОБА_6.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали технічні пошкодження.

Вказані обставини встановлені постановою Київського районного суду м.Полтави від 10 лютого 2017 року, яка на час розгляду судом цивільної справи є чинною (а.с.4).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 4 ст.61 ЦПК України також передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому суд вважає, що не підлягає доказуванню той факт, що 14 липня 2016 року ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_4

Судом також встановлено, власником автомобіля ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_5 (а.с.21).

Але ОСОБА_1 має право володіння даним транспортним засобом на підставі, передбаченій законом, згідно посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб.

Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

На вказані обставини звернув увагу Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Таким чином суд встановив, що ОСОБА_1 як належний володілець автомобіля ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1, має право на відшкодування шкоди, завданої цьому автомобілю.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

При цьому закон передбачає: розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Скориставшись своїм правом, наданим ст.1192 ЦК України, позивач визначив завдані йому збитки відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір завданого позивачу збитку визначено у звіті №2/6 про оцінку транспортного засобу від 27 лютого 2017 року. Згідно вказаного звіту вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля ВАЗ 2107, державний номерний знак ВІ 4925ВК, склала 39801,15 грн.

Будь-яких доказів на спростування вказаної вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, відповідач суду не надав.

Таким чином, оскільки відповідачем ОСОБА_4 не надано суду доказів на підтвердження того, що шкода виникла не з його вини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача: 39801 грн. 15 коп. на відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля.

Але понесені позивачем витрати в розмірі 3483 грн. 65 коп. (3456,00 грн. - на зберігання пошкодженого транспортного засобу та 27,65 грн. на оплату комісії банку) не є збитками в значенні ст.1192 ЦК України, не є і судовими витратами, а тому не підлягають відшкодуванню позивачу.

В стягненні зазначених сум позивачу необхідно відмовити.

Оскільки пошкоджені внаслідок ДТП деталі автомобіля позивача ремонтуються шляхом заміни, вони мають деяку остаточну вартість, а тому бути повернуті особі, яка відшкодувала завдану шкоду.

Як вбачається з даних вказаного вище звіту №2/6 про оцінку транспортного засобу від 27 лютого 2017 року, заміною ремонтуються наступні деталі автомобіля: бампер задній, ліхтар задній правий, панель задка, люк заливний горловини паливного баку, крило заднє праве, крило заднє ліве, дверка передня ліва, підлога паливного баку, підлога багажника, задня права внутрішня колісна арка, балка заднього мосту.

Тому вказані деталі, які будуть відремонтовані їх заміною, підлягають поверненню особі, яка відшкодувала шкоду.

Крім того, суд приймає до уваги наступні обставини.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК Україна» згідно полісу №АІ 0705929. Однак на момент скоєння ДТП строки дії вищевказаного полісу закінчились.

Також, в судовому засіданні встановлено, що ПрАТ «СК Україна» з 01 липня 2015 року втратила статус асоційованого члена МТСБУ у звязку із заборгованістю до фондів МТСБУ, створених відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та припинило членство в МТСБУ згідно з п.52.1 ст. 52 Закону.

Відповідно до ст.49.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності має право здійснювати страховик, який має ліцензію на здійснення даного виду страхування та є членом МТСБУ.

Оскільки з 01 липня 2015 року ПрАТ «СК Україна» не є членом МТСБУ, з цього часу вона не мала права укладати договори страхування цивільно-правової відповідальності.

На підставі викладеного суд критично оцінює пояснення відповідача про те, що його цивільно-правова відповідальність на час ДТП була застрахована, і при вирішенні справи виходить з того, що відповідальність ОСОБА_3 застрахована не була.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачав підстав для залучення даної страхової компанії до участі в справі.

Статтею 79 ЦПК України визначено вичерпний перелік витрат, а саме витрат, які повязані з розглядом судової справи, та підлягають відшкодуванню.

Оскільки чинним законодавством не передбачено можливості відшкодування в даній цивільній справі витрат, понесених особою до подачі позовної заяви до суду, тому не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 1500 грн., сплачених ним за проведення автотоварознавчого дослідження.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позов судом задоволено на 92%, тому понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню в розмірі 92%.

Витрати позивача зі сплати судового збору та на оплату правової допомоги склади 5640 грн. (640 грн. судового збору + 5000 грн. на оплату правової допомоги).

На підставі викладеного з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача необхідно стягнути 5188 грн. 80 коп. (5640 грн. х 92%) на відшкодування понесених судових витрат.

Керуючись ст.209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 39801,15 грн. на відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, 5188,80 грн. - на відшкодування судових витрат, всього стягнути 44989,95 грн.

Зобовязати ОСОБА_1 після відшкодування ОСОБА_3 шкоди повернути йому деталі автомобіля ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1, що відремонтовані їх заміною: бампер задній, ліхтар задній правий, панель задка, люк заливний горловини паливного баку, крило заднє праве, крило заднє ліве, дверку передню ліву, підлогу паливного баку, підлогу багажника, задню праву внутрішню колісну арку, балку заднього мосту.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня його проголошення.

Головуючий О.А.Самсонова

31.05.2017