У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ПетренкоКатерина Володимирівна, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним внаслідок його нікчемності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що бабусею ОСОБА_3 і матір'ю ОСОБА_4, є ОСОБА_7 Відповідач по справі ОСОБА_5 є також сином ОСОБА_7 17 травня 1994 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідала належну їй квартиру АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_3 У 2004 році у ОСОБА_7 стався перший інсульт, 7 днів вона перебувала в комі, потім вона прийшла до тями. Права сторона тіла її була повністю паралізована, вона не впізнавала людей і навіть близьких людей, намагалася говорити, але це були неузгоджені речення, або окремі слова, які не стосувалися події, були слова, сенс яких неможливо було зрозуміти, це був набір незрозумілих слів. Як тільки у ОСОБА_7 стався інсульт ОСОБА_4 звільнився з роботи і повністю себе присвятив догляду за хворою матір'ю. Так продовжувалося до квітня 2006 року. Саме в цей час йому терміново потрібно було зробити операцію на оці. Саме через цю термінову необхідність він звернувся до свого брата, відповідача по справі, і попросив доглянути тимчасово за матір'ю на час операції. Відповідач погодився, але одразу ж його дружина попросила паспорт ОСОБА_7, мотивуючи це встановленням групи інвалідності. З червня 2006 року ОСОБА_4 знову почав доглядати за матір'ю. ОСОБА_5 приховав той факт, що коли ОСОБА_7 1 місяць 12 днів перебувала у нього, то був складений інший заповіт. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачі звернулися до нотаріальної контори, однак їм відмовлено в наданні зазначеного документу, у зв'язку з наявним пізніше складеним заповітом. Лише згодом з'ясувалось, що дружина ОСОБА_5, скориставшись тим, що ОСОБА_7 перебувала у них малий проміжок часу, запросила нотаріуса та склала інший заповіт на ім'я відповідача.

Позивачі вважають, що даний заповіт є недійсний, оскільки ОСОБА_7 за станом свого здоров'я не могла вільно висловити свою думку, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. На підтвердження недійсності заповіту внаслідок його нікчемності, позивачі посилаються на порушення вимог щодо форми і посвідчення заповіту: а саме на те, що ОСОБА_7 самостійно свідків і нотаріуса запрошувати не могла в силу своїх вад; в тексті заповіту не зазначено чому запрошуються свідки; вголос ОСОБА_7 заповіт не читала, хоча це в тексті вказано; зазначено, що заповіт виконаний за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у той час коли нотаріус писав його власноручно.

Зазначали, що сам факт того, що заповіт складений в присутності трьох свідків наводить на думку про неможливість такого посвідчення. В тексті заповіту відсутня вказівка на те, в зв'язку з якою вадою заповідачки запрошено ОСОБА_9, а також свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11

Під час слухання іншої судової справи встановлено, що ОСОБА_7 не могла володіти правою стороною тіла, але лівою рукою вона їла, держала столову ложку, предмети. Про можливість їсти лівою рукою є висновок лікаря-невролога, у якого перебувала на обліку ОСОБА_7, тому вона вільно могла розписатися лівою рукою у присутності двох свідків. До того ж у ОСОБА_7 була туговухість, а тому для прочитання їй заповіту необхідно було кричати, однак це не було зазначено у заповіті. Таким чином, просили задовольнити позов та визнати недійсним заповіт, встановивши його нікчемність.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 27 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В. 27 травня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 1866, встановивши його нікчемність.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що заповіт складений з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту, ОСОБА_7 самостійно вголос не читала заповіт через свій фізичний стан, а виразила свою волю лише словами «Так, ОСОБА_5», свідків запрошувала до своєї квартири дружина відповідача, на користь якого складено заповіт, а також заповіт не містить причин, за яких ОСОБА_7 не могла підписати заповіт самостійно. Крім того, нотаріус при складанні заповіту не роз'яснив заповідачу зміст положень ст. 1307 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_4 дізнався про складений ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_5 заповіт 7 липня 2009 року, а з позовом до суду звернувся з пропуском трирічного строку, а саме 14 квітня 2015 року. Відповідач звернувся до суду з відповідною заявою про застосування строків позовної давності, а тому суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову з цих підстав.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що 27 травня 2006 року ОСОБА_7 склала заповіт, відповідно до якого вона заповіла усе належне їй майно ОСОБА_5 У зв'язку із хворобливим станом ОСОБА_7, заповіт складено на дому за адресою її перебування: квартира АДРЕСА_2 та підписано ОСОБА_9 Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В. у присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним в силу закону).

Форма заповіту передбачає складення його письмово із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 ЦК України (ст. 1247 ЦК України).

Суди дійшли висновку про нікчемність оспорюваного заповіту, оскільки його складено з порушенням вимог щодо форми та посвідчення.

Разом з тим, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.

Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з даним позовом у квітні 2015 року, оспорюваний заповіт складено 27 травня 2006 року. З матеріалів справи убачається, що у серпні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: Четверта черкаська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В., про визнання заповіту недійсним, та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Таким чином, позивач ОСОБА_3 достовірно знала про наявність оспорюваного заповіту вже у серпні 2009 року. У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначив, що одночасно з ОСОБА_3 з відповідним позовом до ОСОБА_5 не звертався саме з правових підстав, що також свідчить про його обізнаність про наявність оспорюваного заповіту.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про пропуск ОСОБА_5 строку позовної давності.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне й обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик