Справа № 440/1527/17 Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О.
Провадження № 22-ц/783/6421/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Буського районного суду Львівської області від 18 вересня 2017 року у справі за позовом представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області про визнання незаконними та скасування рішення, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на житловий будинок,-

встановила:

У вересні 2017 року представник позивача ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області про визнання незаконними та скасування рішення, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на житловий будинок № 10 по вул. Зеленій в с. Журатині, Буського району Львівської області, як на майно колгоспного двору.

Одночасно з позовом представником позивача подано заяву про забезпечення позову, у якій представник просив накласти арешт на спірний житловий будинок № 10 по вул. Зеленій в с. Журатині Буського району Львівської області та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії по його відчуженню.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 18 вересня 2017 рокувідкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду.

Оскаржуваною ухвалою Буського районного суду Львівської області від 18 вересня 2017 року заяву представника позивача ОСОБА_4 - задоволено.

Накладено арешт на об»єкт житлової нерухомості: будинок № 15 (теперішній № 10) за адресою: Львівська обл. Буський район с. Журатин, вул. Зелена (реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 18582387).

Заборонено ОСОБА_2 Дмтирівній, РНОКПП НОМЕР_1 вчиняти будь які дії по його відчуженню.

Копію ухвали для виконання скеровано у Буський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області.

Ухвалу суду оскаржила відповідач ОСОБА_2, з оскаржуваною ухвалою не погоджується.

В апеляційній скарзі покликається на те, що позивач в заяві не навів доказів того, що саме відповідач має намір відчужити обєкт нерухомості і що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На думку апелянта, суду не надано доказів з яких можна пересвідчитись, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення та не надано доказів того, що відповідач дійсно має намір відчужити майно.

Просить скасувати ухвалу Буського районного суду Львівської області від 18 вересня 2017 року.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, в обґрунтування надала пояснення, аналогічні доводам скарги.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, а також представник відповідача виконавчого комітету Кізлівської сільської ради Буського району в судове засідання не прибули, представник позивача подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із раптовим погіршенням здоров»я.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.

З виділених матеріалів встановлено, що в провадженні Буського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області про визнання незаконними та скасування рішення, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на житловий будинок.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову представник позивача зазначав, що відповідач ОСОБА_2 може відчужити спірне майно, що ускладнить виконання можливого рішення у справі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться дана справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Крім цього суд вказав, що у випадку відчуження відповідачем ОСОБА_2 спірного житлового будинку, позивач буде позбавлений права на отримання у власність спірного нерухомого майна, а відтак, для відновлення своїх прав йому доведеться докласти значних зусиль, часу та витрат.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду з наступних підстав.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена судом на час дії Цивільного процесуального кодексу в редакції від 18.03.2004 року, відтак законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали перевіряється відповідно до положень ЦПК України в ред. від 18.03.2004 року.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частина 3 ст. 152 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року) імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з цим, на даній стадії розгляду справи поняття співмірності позовних вимог є оціночним та розмежовується судом з врахуванням даних та доводів позивача і доказів, які містяться у матеріалах справи.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року) позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, аналогічні положення закону містяться в розясненнях п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Таким чином, колегія суддів виходить з того, що позивач просить забезпечити позов в спосіб накладення арешту та заборони відповідачу вчиняти певні дії з майном яке належить цьому відповідачу та є предметом спору в розумінні процесуального закону, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Заходи забезпечення позову районним судом вжито щодо майна в межах заявлених вимог та відсутнє співпадіння обраного виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Крім цього, як розяснено Верховним Судом України у п. 10 постанови Пленуму № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а відповідач фактично не позбавлений користуватись спірним майном за винятком відчуження такого.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити - без задоволення.

Ухвалу Буського районного суду Львівської області від 18 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2017 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Копняк

ОСОБА_5