Справа № 458/209/17
РІШЕННЯ

17 травня 2017 року Турківський районний суд Львівської області в складі судді Строни Т.Г., за участю секретаря Козловської С.М., розглянувши в м.Турці Львівської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування шкоди,

встановив:

01.03.2017 року до суду із даним позовом звернувся ОСОБА_1.

Просить суд стянути із ОСОБА_2 1838 гривень.

Посилається на те, що він проживає в с. Присліп, але в 2016 році він протягом двох місяців - в травні-червні, - проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 у співжительки, ОСОБА_2, з якою познайомився незадовго до того.

Під час спілкування ОСОБА_2 розповіла йому, що проживає в селі Верхній Турів одна. За час спілкування вони прийшли до спільної домовленості та вирішили, що він перебереться до неї та будуть разом жити.

В травні він так і зробив - перейшов жити до ОСОБА_2 в с. Верхній Турів, і вони стали спільно проживати та вести господарство.

ОСОБА_2 виписала дрова в Турківському лісгоспі «Галсільліс». Але так як дрова не привозили, то він сам особисто ходив в лісгосп, щоб привезли дрова та ще доплатив за доставку дров 870 гривень.

Також він поїхав м. Турку, де купив в магазині один мішок цукру вагою 50 кг., за який заплатив 735 гривень, мішок борошна вагою 25 кг, за який заплатив 175 гривень, та 2 упаковки макаронів, за які заплатив 58 гривень.

Одразу після того, як він придбав вказані товари, ОСОБА_2 не захотіла, щоби він жив з нею, та вигнала його.

За придбані товари та за оплату дров ОСОБА_2 кошти йому не повернула.

В січні 2017 року він звернувся із заявою в Турківське ВП Самбірського ВП НП України у Львівській області про те, що ОСОБА_2 відмовилася повернути йому гроші за оплату дров та за продукти, які він купив та привіз до неї додому.

Однак у відповіді Турківського ВП Самбірського ВП НП України у Львівській області йому повідомили про відсутність ознак правопорушення.

ОСОБА_2 в своєму поясненні працівникам поліції заперечує факт придбання ним дров та продуктів для неї.

Той факт, що він привозив товари, може підтвердити ОСОБА_3, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, який власним автомобілем привозив продукти до будинку ОСОБА_2

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 відмовляється повернути йому витрачені ним кошти в сумі 1838 гривень, він вимушений звернути за захистом своїх прав до суду.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що:

-кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. (ч.1 ст.15 ЦПК України);

-кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. ( ст.16 ЦК України);

-відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення порушеного права (реальні збитки).

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги і уточнив їх: пояснив, що вони із відповідачкою хоча і проживали разом, однак сімейних стосунків у них не було, спільних прав та обовязків теж. В кінці травня на початку червня 2016 року він позичив відповідачці гроші в сумі 870 гривень на придбання дров. Вона обіцяла повернути в той же день, однак не повернула і досьогодні.

Також на початку липня 2016 року він придбав для них удвох із відповідачкою продукти: мішок цукру вагою 50 кг та вартістю 735 гривень, мішок борошна вагою 25 кг та вартістю 175 гривень та дві упаковки макаронів вартістю 58 гривень. Коли відповідачка вигнала його зі свого дому, він захотів забрати дані продукти, однак відповідачка не віддала, а також не повертає гроші за продукти.

В судовому засіданні відповідачка позов не визнала і пояснила, що, дійсно, пару місяців у 2016 році вони із позивачем проживали разом у неї вдома. Однак викладені позивачем решта обставин не відповідають дійсності. Насправді було так:

В червні 2016 року вона в лісгоспі придбала деревину на дрова, за що заплатила згідно із квитанцією 2176 своїх власних гривень. Ніяких грошей позивач їй не позичав.

Також позивач пообіцяв їй купити продукти, мотивуючи тим, що знає, де їх дешевше можна купити, а саме: цукор та борошно, які і привіз їй додому. На ці продукти вона давала гроші позивачу, і розраховувався він її грошима. Що стосується макаронів, то таких позивач не купував і не привозив до неї додому.

Після того, як вона побачила, що собою становить позивач що він пияк, зловживає спиртним, хоче з купленого на її гроші цукру гнати самогон, вона його вигнала із дому.

Вважає дії позивача шахрайськими.

Вислухавши сторони, представника позивача, адвоката ОСОБА_4, свідка ОСОБА_3, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, із таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 08.06.2016 року за власні кошти придбала у ЛГП «Галсільліс» колоди дерев кубомасою 8 м. куб. вартістю 1376 гривень, за які разом із перевозкою, погрузкою-розгрузкою заплатила передоплатою згідно із квитанцією від 08.06.2016 року всього 2176 гривень.

Доказів протилежного позивачем суду не надано. Його твердження про те, що він оплатив частину грошей за придбання дров є голослівними і нічим не підтверджуються, факт позики у позивача грошей відповідачка заперечує.

Також відсутні докази про те, що продукти, куплені позивачем 03.07.2016 року в магазині ФОП ОСОБА_5, а саме: мішок цукру вагою 50 кг та вартістю 735 гривень, мішок борошна вагою 25 кг та вартістю 175 гривень та дві упаковки макаронів вартістю 58 гривень, придбані на власні кошти позивача.

Свідок ОСОБА_3, який пояснив, що, дійсно, десь в таких числах підвозив борошно і цукор, придбані позивачем в магазині в м. Турці, однак не підтвердив перевозку ним макаронів ніби-то куплених позивачем, а також пояснив, що не знає, за чиї кошти були придбані позивачем продукти (цукор та борошно), які він на машині привіз до будинку відповідачки та заніс до хати.

Наведені вище обставини підтверджуються такими доказами: товаро-транспортною накладною від 01.07.2016 року № 025816, квитанцією до прибуткового касового ордера № 161 від 08.06.2016 року, показаннями свідка ОСОБА_3 про те, що він не знає, за чиї гроші купувалися позивачем в м.Турці борошно та цукор, які він своєю машиною привозив із Турки до дому відповідачки в село Верхній Турів.

Не довіряти даним доказам у суду підстав немає.

Статтею 509 ЦК України визначено поняття зобов'язання та підстави його виникнення, згідно із якою зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, тобто що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Посилання позивача на те, що він надав у борг відповідачці гроші в сумі 870 гривень, а також те, що відповідачка повинна йому повернути 968 гривень за придбані ним для неї продукти, нічим не підтверджуються.

Суд вважає, що позивачем не доведено наявність у відповідачки перед ним зобовязання виплати коштів у сумі 1838 гривень.

Квитанція від 03.07.2016 року, надана суду позивачем, про придбання в ФОП ОСОБА_5 продуктів: борошна, цукру і макаронів - не спростовує тверджень відповідачки про те, що продукти придбані позивачем за її гроші, які вона йому надала для цієї мети.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи наведені вище обставини справи, встановлені судом, та вимоги закону, суд приходить до переконання, що позивачем не доведеного його вимоги до відповідачки, а також судом не встановлено, що у відповідачки перед позивачем виникли будь-які грошові зобовязання.

На підставі наведеного вище та керуючись статтями, 4,10,11,60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 11,15,22, 50 Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Турківський районний суд Львівської області протягом 10 днів із дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 21.05.2017 року.

Суддя -