Справа № 510/1782/13-ц
Провадження № 2/497/18/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2017 року Болградський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Раца В.А.

при секретарі Божевій І.Д.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Придунайський», третя особа ОСОБА_2, про захист трудових прав, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду та, уточнивши позовні вимоги, просила постановити судове рішення, яким визнати незаконними та скасувати накази в.о. голови правління Відкритого Акціонерного Товариства «Придунайський» ОСОБА_2 : - № 30 від 24 квітня 2012 року «Про проведення позапланової перевірки» в частині відсторонення позивача від виконання посадових обовязків (п.2 наказу), - № 52 від 27 червня 2012 року про оголошення позивачу догани за запізнення на роботу 17 квітня 2012 року, - наказ № 53 від 27 червня 2012 року про оголошення догани за невиконання вимоги передати ключі, - наказ № 54 від 27 червня 2012 року про оголошення догани за невиконання наказу № 23 про передачу документів та печатки, - наказ № 55 від 27 червня 2012 року про оголошення догани за запізнення на роботу та залишення робочого місця 19 квітня 2012 року, - наказ № 56 від 27 червня 2012 року про оголошення догани за порушення трудової дисципліни 19 квітня 2012 року, - наказ № 57 від 27 червня 2012 року про оголошення догани за неналежне виконання посадових обовязків, - наказ № 68 від 17 липня 2012 року про оголошення догани за фотографування обстановки перевірки, - наказ № 69 від 17 липня 2012 року та № 70 від 18 липня 2012 року про звільнення позивача з роботи з посади головного бухгалтера за п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обовязків без поважних причин; - поновити її позивача на роботі на посаді головного бухгалтера ПрАТ «Придунайський»; - стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; - стягнути з відповідача 1964,46 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди, стягнути витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн.

В ході розгляду справи судом позивач уточнила свої позовні вимоги в частині сплати вимушеного прогулу та в частині стягнення компенсації за завдану моральну шкоду та просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 липня 2012 року по 18 липня 2016 року в сумі 218720 грн. 56 коп. , а також компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 150000грн.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що позивач систематично порушувала трудову дисципліну, не виконувала належним чином покладені на неї обовязки, за що була притягнена до дисциплінарної відповідальності та звільнена з роботи.

Суд, заслухавши пояснення сторін свідків, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на посаді головного бухгалтера радгоспу «Придунайський» з 1985 року, а після реорганізації радгоспу продовжувала працювати на посаді головного бухгалтера Відкритого Акціонерного Товариства «Придунайський» (надалі ВАТ «Придунайський»).

18 квітня 2012 року на спільному засіданні правління, профспілкового комітету та ревізійної комісії ВАТ «Придунайський» було прийняте рішення: ревізійній комісії провести позапланову перевірку фінансово господарської діяльності товариства згідно пунктів 7.5.3, 7.5.4 Статуту з притягненням аудиторської компанії; на час проведення перевірки відсторонити ОСОБА_1 від виконання посадових обовязків (а.с.410-411 том 1).

Щодо наказу №30 від 24 квітня 2012 року:

24 квітня 2012 року в.о. голови правління ВАТ «Придунайський» ОСОБА_2 було видано наказ № 30 , у пункті 2 якого зазначено: на період проведення перевірки відсторонити головного бухгалтера ОСОБА_1 від виконання посадових обовязків із збереженням окладу (а.с.12 том1).

Пунктом 7.5.3 Статуту ВАТ «Придунайський» визначено, що ревізійна комісія проводить чергові та позачергові перевірки фінансово господарської діяльності АТ та його підрозділів і складає акти за їх підсумками Чергові перевірки проводяться без спеціального рішення органів АТ за підсумками фінансово господарської діяльності за рік. Позачергові перевірки проводяться за рішенням загальних зборів з власної ініціативи або за вимогою акціонерів, що володіють в сукупності не менш 10% акцій. П 7.5.4. Статуту передбачено, що ревізійна комісія може проводити службові розслідування за фактами порушення встановленого порядку діяльності апарату АТ і зловживань посадових осіб органів управління АТ.

Підставами для видання наказу № 30 від 24 квітня 2012 року стали зазначені протокол засідання наглядової ради від 20 квітня 2012 року (а.с. 75 том 2) та протокол засідання ревізійної комісії від 23 квітня 2012 року (а.с.79 том 2), з яких вбачається що рішення про проведення позачергової перевірки фінансово господарської діяльності було прийнято на підставі заяви акціонерів, які володіють у сукупності більш 10% акцій товариства.

Відповідно до положень ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння; відмови або ухилення від обовязкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно вимог ст. 22 Закону України «Про державну службу» невиконання службових обовязків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи обєднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати. Тривалість відсторонення від виконання повноважень за посадою не повинна перевищувати часу службового розслідування. Службове розслідування проводиться у строк до двох місяців.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перебувала на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння. Не надані також докази, що вона допустила будь яке інше порушення або невиконання посадових обовязків. Крім того, позивач не є держаним службовцем. Тому відсторонення її від роботи не передбачено чинним законодавством. Відсторонення працівника від виконання повноважень за посадою обмежує право працівника на працю. Тому вжиття цього заходу повинно бути обґрунтованим.

Тому суд вважає, що наказ № 30 про відсторонення позивача від роботи належить визнати незаконним.

Щодо наказу №52 від 27 квітня 2012 року:

Наказом № 52 від 27 червня 2012 року позивачу ОСОБА_1 оголошено догану з занесенням до особової справи за порушення трудової дисципліни, а саме запізнення на роботу 17 квітня 2012 року на 01 годину 30 хвилин (а.с.101 том 1).

Підставами для видання цього наказу зазначені докладна головного інженера ОСОБА_3 від 18 квітня 2012 року та рішення спільного засідання правління, профспілкового комітету та ревізійної комісії ВАТ «Придунайський» від 18 квітня 2012 року (а.с.410-411 том 1).

Відповідачем надана до суду докладна записка голови наглядової ради ОСОБА_3 від 17 квітня 2012 року , в якій зазначено, що в звязку з запізненням на роботу головного бухгалтера ОСОБА_1 на 1 годину 30 хвилин була зупинена реалізація виноградних саджанців через відсутність печатки (а.с.409 том1). Разом з ти в цій докладній не зазначено в яку саме дату мале місце запізнення. Цей документ не містить дати та номеру його реєстрації товариством, в звязку з чим неможливо встановити коли саме докладна була подана керівництву товариства.

Акт про запізнення позивача на роботу 17 квітня 2012 року складено не було.

Належних доказів про те, що через запізнення позивача на роботу мале місце зрив або зупинення роботи товариства, або настали будь які інші негативні наслідки суду не надано.

В табелі обліку робочого часу, наданому відповідачем зазначено, що позивач 17 квітня 2012 року відпрацювала повний робочий день 8 годин (а.с.161 том 1). Про це було вказано і в акті перевірки за дотриманням законодавства про працю № 15-26-031/00354 від 27.06.2012 року, проведеної інспектором Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області (а.с.493-503 том 1) і в Довідці щодо дотримання законодавства про працю та про оплату праці від 16 липня 2012 року, складеної провідним спеціалістом з питань праці управління праці та соціального захисту населення Ренійської райдержадміністрації (а.с.444-458 том 5).

Лише 07 липня 2012 року інспектор відділу кадрів ОСОБА_4, відповідальна за ведення обліку робочого часу, надала письмове пояснення на імя в.о. голови правління ВАТ «Придунайський» про те, що про запізнення позивача на роботу 17 квітня 2012 року вона дізналась на спільному засіданні 18 квітня 2016 року, а нею помилково в табелі обліку робочого часу було зазначено, що позивач відпрацювала в цей день 8 годин, та позивачу помилково переплачена заробітна плата (а.с.449 том1). Але і після цього виправлення в табелі обліку проведено не було.

Крім того, в порушення ст.149 ч.1 КЗпП України у позивача до застосування дисциплінарного стягнення не були зажадані письмові пояснення щодо її запізнення на роботу.

З врахування викладеного суд доходить висновку, що відповідачем не доведено факт запізнення позивача на роботу 17 квітня 2016 року, її притягнення до дисциплінарної відповідальності проведено з порушенням вимог законодавства, а тому наказ № 52 від 27 червня 2012 року підлягає скасуванню.

Щодо наказу №53 від 27 червня 2012 року:

Наказом № 53 від 27 червня 2012 року позивачу ОСОБА_1 оголошено догану з занесенням до особової справи за порушення вимог з охорони праці та пожежної безпеки, невиконання вказівки відповідального за пожежну безпеку ОСОБА_3 (а.с.98 том 1).

Підставами винесення цього наказу зазначено: докладна ОСОБА_3 від 19 квітня 2012 року, акт № 2 від 19 квітня 2012 року.

Відповідно до докладної головного інженера ОСОБА_5 від 19 квітня 2012 року головний бухгалтер ОСОБА_1 у присутності працівників бухгалтерії відмовилась передати ключі від свого кабінету, які були затребувані ним ОСОБА_3 для забезпечення пожежної безпеки (а.с.430 том 1).

В акті № 2 від 19 квітня 2012 року зазначено, що ОСОБА_1 на вимогу головного інженера ОСОБА_3 відповідального за техніку безпеки відмовилась передати ключі від свого кабінету, посилаючись на те, що в цьому кабінеті знаходяться матеріальні цінності, за які вона відповідає, відмовилась прийняти участь в опечатуванні кабінету, ключі не передала і покинула територію підприємства , залишивши в кабінеті працюючим компютер (а.с.429 том 1).

В наказі № 53 не зазначено які саме порушення вимог з охорони праці та пожежної безпеки порушила позивач. В судовому засіданні, представник відповідача пояснив, що позивач 19 квітня 2012 року залишила своє робоче місце раніше визначеного робочого часу, залишила працюючим компютер в кабінеті головного бухгалтера, не передала будь кому ключі від цього кабінету, які знаходились лише у неї, в результаті чого компютер працював на протязі декількох днів , що створювало загрозу виникнення пожежі на підприємстві.

Судом встановлено, що до компютеру, який знаходився в кабінеті головного бухгалтера ОСОБА_1, були підключені ще 4 компютери працівників бухгалтерії та у разі вимкнення компютеру, на якому працювала позивач, було неможливо виготовлення та відправлення звітності в електронному вигляді. Про це в судовому засіданні пояснили позивач, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Позивач в судовому засіданні пояснила, що 19 квітня 2012 року їй було відкрито лікарняний лист і, знаючі що вона буде перебувати на лікарняному, вона залишила працюючим компютер для того щоб працівники бухгалтерії мали можливість відправити звітність в електронному вигляді.

Крім того, свідок ОСОБА_8 пояснив, що випадки залишення працюючим компютеру в кабінеті головного бухгалтера мали місце неодноразово з метою відправлення звітності в електронному вигляді і це не створює будь якої пожежної небезпеки, оскільки компютер оснащений спеціальними засобами захисту, що виключає виникнення пожежі.

Той факт, що ніхто з працівників бухгалтерії не умів користуватися ключем для відправлення звітності в електронному вигляді ( акт № 3 від 20 квітня 2012 року) не спростовує пояснення позивача про те що вона залишила компютер для відправлення звітності, оскільки вона намагалась забезпечити своєчасне відправлення звітності та знаходячись на лікарняному відправила ключі від електронної пошти (а.с.432 том 1). З свого боку керівництво підприємства та працівники бухгалтерії не здійснили жодних заходів щоб звязатися з позивачем за телефоном або в іншій спосіб для того щоб своєчасно та правильно відправити звітність.

Крім того, викликає сумнів той факт, що інженер ОСОБА_3 вимагав у позивача ключі з метою пожежної безпеки, як це зафіксовано в акті № 2 від 19 квітня 2012 року, до закінчення робочого часу, не знаючі про відкриття позивачу лікарняного листа, та з врахуванням ситуації, яка мала місце 18 квітня 2012 року, коли у позивача керівництвом вимагалась передача ключів та печатки. В судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили, що вони підписували акти складені керівництвом, не впевнившись у їх достовірності , оскільки побоювались що можуть бути звільненні, в той час як за віком їм залишалось працювати нетривалий час перед виходом на пенсію. Вони не можуть сказати чи був складений акт № 2 саме 19 квітня 2012 року або пізніше. Тому акт № 2 не може бути прийняти судом як достовірний.

Також відповідач не надав доказів про те, що з позивачем було проведено інструктаж з питань охорони праці та пожежної безпеки та що вона розписалась в проведенні такого інструктажу.

До застосування дисциплінарного стягнення письмові пояснення зажадані не були.

За викладених обставин позивача безпідставно притягнено до адміністративної відповідальності, а наказ № 53 підлягає скасуванню.

Щодо наказу №54 від 27 червня 2012 року:

Наказом № 54 від 27 червня 2012 року позивачу ОСОБА_1 оголошено догану з занесенням до особової справи за порушення трудової дисципліни, що потягло часткову зупинку роботи підприємства та за невиконання своїх обовязків. В наказі зазначено, що позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності за: - відмову від виконання наказу № 23 від 19 квітня 2012 року «про передачу документів і печатки підприємства» по факту його отримання об 11 годині 20 хвилин 19 квітня 2012 року з послідуючим уходом з робочого місця та території підприємства без оголошення причин,- за несвоєчасне виконання наказу № 23 від 19 квітня 2012 року «про передачу документів та печатки підприємства», в результаті чого документи і печатка були передані о 16 годині 40 хвилин 19 квітня 2012 року, що призвело до зупинки в роботі підприємства, переносу строків відвантаження готової продукції та зриву укладенню договорів (а.с. 96 том 1). Підставою видання наказу зазначено акт № 2 від 19 квітня 2012 року.

Наказом № 23 від 19 квітня 2012 року головного бухгалтера ОСОБА_1 зобовязано передати за описом в.о. голови правління ОСОБА_2 печатку підприємства, електронні ключі керівника підприємства, установчі документи, журнал реєстрації актів прийому передачі печатки (а.с.427 том 1).

За актом від 19 квітня 2012 року головний бухгалтер ОСОБА_1 запізнилась на роботу на 1 годину 20 хвилин, їй було передано наказ № 23 від 19 квітня 2012 року, вона відмовилась його виконати та самовільно пішла з роботи об 11 годині 25 хвилин. Через відсутність печатки зривається укладення та підписання договорів на відправлення виноградних саджанців Доманевській середній школі, підписання договорів на реалізацію виноградних саджанців з ТОВ «Агрофірма Шабо», не проводиться відвантаження виноградних саджанців за результатами тендеру з ДП «Привітне», не має можливості вирішувати виробничі питання та підписувати документи (а.с.421 том 1).

Судом встановлено, що 19 квітня 2012 року о 16 годині 40 хвилин позивач передала ОСОБА_2 печать, статут та інші документи підприємства, а також електронні ключі керівника підприємства, що підтверджується актом приймання передачі (а.с.11 том 1). Про це зазначено і в наказі № 54, цей факт не заперечується відповідачем.

Наказ № 23 не містить вказівки на те, коли саме позивач повинна була передати печатку та документи. Судом встановлено, що позивач передала печатку та документи 19 квітня 2012 року о 16 годині 40 хвилин, тобто в межах робочого часу.

В самому наказі № 54 зазначені дві взаємовиключні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності: невиконання наказу № 23 та його несвоєчасне виконання в той же день.

Доказів про те, що передача печатки і документів 19 квітня 2012 року о 16 годині 40 хвилин потягла зупинку в роботі підприємства, перенос строків відвантаження готової продукції та зрив укладенню договорів відповідачем не надано. Договір купівлі продажу виноградних саджанців з Доманівською загальноосвітньою школою укладено 21 грудня 2011 року (а.с.136-137 том 3), з ТОВ «Агрофірма Шабо» 02 березня 2012 року (а.с.138-141 том 3), з ДП «Привітне» 23 квітня 2012 року (а.с.142-144 том 3). Інших доказів на підтвердження обставин, зазначених в акті від 19 квітня 2012 року (а.с.421 том 1) відповідачем не надано.

Письмові пояснення не відібрані.

Наказ № 54 підлягає скасуванню.

Щодо наказу №55 від 27 червня 2012 року:

Наказом № 55 від 27 червня 2012 року позивачу ОСОБА_1 оголошено догану з занесенням до особової справи за багаторазове порушення трудової дисципліни (а.с.92 том 1). За змістом наказу № 55 ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності за наступне: - неузгоджене запізнення на роботу на 1 годину 20 хвилин, - неузгоджений ухід з робочого місця та з території підприємства об 11 годині 25 хвилин без оголошення причин та відсутність до обіду, що призвело до прогулу робочого часу тривалістю 35 хвилин; - неузгоджене запізнення після обіду на 50 хвилин без пояснення причин. Підстави видання наказу: акт від 19 квітня 2012 року, акт № 2 від 19 квітня 2012 року, доповідна інспектора відділу кадрів ОСОБА_9

Щодо наказу №56 від 27 червня 2012 року:

Наказом № 56 від 27 червня 2012 року позивачу ОСОБА_1 оголошено догану з занесенням до особової справи за багаторазове порушення трудової дисципліни, що в тому числі потягло за собою фінансові збитки для підприємства (а.с.88 том 1). За змістом наказу № 56 ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності за наступне: - неузгоджений ухід о 17 годині 05 хвилин з робочого місця 19 квітня 2012 року без пояснення причин; - сумарна відсутність на робочому місці більш трьох годин протягом робочого дня 19 квітня 2012 року; - знаходження на робочому місці протягом робочого дня 19 квітня 2012 року без інформування адміністрації ВАТ «Придунайський» про наявність лікарняного листка; - відмова від виконання наказу № 43, не надання ключів від кабінету головного бухгалтера для забезпечення доступу до документів підприємства для надання їй перевіряючим органам. В результаті чого адміністрація ВАТ «Придунайський» вимушена була запросити спеціалістів для розкриття кабінету головного бухгалтера та сейфу. Підставами для видання наказу зазначені: акт № 2 від 19 квітня 2012 року, пояснення ОСОБА_1 від 13.06.2012 року.

Позивач не заперечувала в судовому засіданні, що 19 квітня 2012 року вона була відсутня на робочому місці в певні періоди часу, але пояснила, що вранці 19 квітня 2012 року з вязку з погіршенням стану здоровя вона пішла до Ренійської поліклініки, оскільки там була велика черга, вона не дочекавшись прийому у лікаря, прийшла на своє робоче місце щоб виконати невідкладну роботу. По приходу на роботу їй надали для виконання наказ № 23. Вона почула себе ще гірше та перед обідньою перервою покинула підприємство та знову поїхала до Ренійської поліклініки. На прийомі у лікаря їй було видано направлення на стаціонарне лікування до неврологічного відділення Ренійської ЦРЛ. Вона звернулась у неврологічне відділення, але там їй пояснили, що не має вільних місць і що їй необхідно прийти наступного дня зранку для її поміщення на стаціонарне лікування. При цьому 19 квітня 2012 року їй було відкрито лист непрацездатності. Після цього вона повернулась на роботу щоб передати печатку та документи, склала акт приймання передавання, передала печатку і документи і після цього пішла з робочого місця. Наступного дня вона була поміщена на стаціонарне лікування у неврологічне відділення Ренійської ЦРЛ, де перебувала до 15 червня 2012 року.

Той факт, що позивач запізнилась на роботу та протягом проміжків часу, зазначених в наказах № 55 і №56 була відсутня на роботі зафіксовано в акті № 2 від 19 квітня 2012 року (а.с. 429 том 1).

Між тим судом встановлено, що 19 квітня 2012 року позивач дійсно звернулась до Ренійської поліклініки, була оглянута лікарем невропатологом, їй встановлено діагноз, призначено лікування та направлено до неврологічного відділення Болградської центральної районної лікарні, що підтверджується записом в амбулаторній картці позивача, яка була досліджена в судовому засіданні.

З медичної картки стаціонарного хворого № 1881, яка також була досліджена судом, вбачається, що 19 квітня 2012 року позивач прибула до неврологічного відділення Ренійської центральної районної лікарні за направленням лікаря невропатолога , яким їй було призначено лікування. При цьому на направленні зроблено запис : «19.04.2012 мест в отделении нет, госпитализация на 20.04.2012, зав.отд. подпись». 20 квітня 2012 року позивач була госпіталізована до неврологічного відділення Ренійської ЦРЛ та знаходилась на стаціонарному лікуванні до 15 травня 2012 року. Їй було призначено лікування, згідно з листком лікарських призначень, та проведені різні аналізи і дослідження, призначені необхідні лікарські процедури, вона періодично оглядалася лікуючим лікарем невропатологом, про що свідчать записи в медичній карті хворої. 15 червня 2012 року позивач була виписана в звязку з покращенням стану на амбулаторне лікування. Це також підтверджується випискою з історії хвороби позивача (а.с.295-297 том 2).

Позивачу ОСОБА_10 районною лікарнею видано листок непрацездатності серія АБШ № 037506 про звільнення її від роботи в період з 19 квітня по 16 травня 2012 року (а.с.463 том 5).

Листом № 550 від 18 липня 2012 року за підписом головного лікаря Ренійської ЦРЛ повідомляється, що листок непрацездатності позивачу ОСОБА_1 виписаний з порушенням вимог наказу № 455 від 13.01.2001 року «Про затвердження інструкції про порядок видачі документів, які посвідчують тимчасову непрацездатність громадян», оскільки лікарняний видається, хворим, що поступили на стаціонарне лікування, з дня фактичної госпіталізації (а.с.464 том 5).

Судом досліджені також матеріали кримінального провадження № 0000608, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 20 листопада 2014 року за заявою судді Ренійського районного суду Сорокіна К.В. за фактом видачі лікарями Ренійської ЦРЛ ОСОБА_1 листка непрацездатності з порушенням вимог законодавства. Постановою начальника СВ Ренійського РВ ГУМВС України в Одеській області від 17 грудня 2014 року кримінальне провадження за фактом службового подлога за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 ч.1 КК України щодо видачі позивачу лікарняного листка з порушенням норм законодавства, закрито за відсутністю складу злочину . Ця постанова набрала законної сили.

Таким чином судом достовірно встановлено, що позивач дійсно 19 квітня 2012 року звернулась до лікаря та була направлена на стаціонарне лікування. Звернення позивача до лікаря 19 квітня 2012 року дійсно було викликано погіршенням стану її здоровя, оскільки в період з 20 квітня по 15 травня 2012 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Ренійської ЦРЛ і проходила лікування. 19 квітня 2012 року позивачу було відкрито листок непрацездатності, яким вона була звільнена від роботи з 19 квітня по 16 травня 2012 року. Цей листок непрацездатності не визнаний недійсним у визначеному законом порядку. А тому суд виходить з того, що 19 квітня 2012 року позивач дійсно перебувала на лікарняному, а тому була відсутня на роботи і зазначені проміжки часу з поважної причини. Той факт, листок непрацездатності виданий позивачу з порушенням Інструкції не спростовує факт її лікування від неврологічного захворювання в зазначеному медичному закладі, а лише свідчить про недбале ставлення до своєї роботи медичних працівників лікувального закладу.

Тому її притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення, що мали місце 19 квітня 2012 року є неправомірним.

Наказ № 43 від 08 червня 2012 року не вимагав від позивача виконання будь яких дій, оскільки в ньому зазначено на здійснення відкриття кабінету головного бухгалтеру та сейфу, здійснення опису документів та матеріальних цінностей та створення комісії для цієї мети (а.с.448 том 1). Тому посилання в наказі № 56 на невиконання позивачем наказу № 43 є безпідставним.

Про перебування на лікарняному позивач повідомила 25 квітня 2012 року за телефоном та електронною поштою (а.с.440-441 том 1) але це не є підставою для притягнення до відповідальності. Чинним законодавством не встановлено строку, протягом якого працівник зобовязаний повідомити адміністрацію підприємства про те, що йому видано листок непрацездатності. Зазвичай працівник подає листок непрацездатності у перший день виходу на роботу після закінчення тимчасової непрацездатності. Подання листка непрацездатності обґрунтує причину відсутності працівника на роботі.

З врахуванням викладеного суд доходить висновку, що накази № 55 і № 56 підлягають скасуванню.

Щодо наказу №57 від 27 червня 2012 року:

Наказом № 57 від 27 червня 2012 року позивачу ОСОБА_1 оголошено догану з занесенням до особової справи за систематичне невиконання посадових обовязків на протязі тривалого періоду без поважних причин, а саме: - невиконання перевірки, підписання та завірення печаткою 45 лікарняних листків за період з 07 серпня 2011 по 19 квітня 2012 року; - невиконання перевірки та підписання 427 касових документів за період з жовтня 2011 року по квітень 2012 року; - невиконання розрахунку сум амортизаційних відрахувань за 2 і 3 квартали 2011 року та за 1 квартал 2012 року; - надання завідомо недостовірної звітності підприємства за 2 і 3 квартали 2011 року (а.с.51 том 1). Підстави видання наказу: акт № 4 від 25 квітня 2012 року, пояснювальна заступника головного бухгалтера ОСОБА_11 від 25 квітня 2012 року, докладна № 1 касира ОСОБА_7 від 25 квітня 2012 року, докладна № 2 касира ОСОБА_7 від 26 квітня 2012 року, акт № 5 від 26 квітня 2012 року, докладна касира ОСОБА_7 від 05 червня 2012 року, пояснювальна ОСОБА_1 від 13 червня 2012 року.

Згідно акту № 4 від 25 квітня 2012 року в ході підготовки документів до перевірки підприємства Фондом соціального страхування з тимчасової непрацездатності було виявлено, що на 45 листках непрацездатності, датованих з 07 серпня 2011 року по 25 квітня 2012 року відсутній підпис головного бухгалтера та печатка. При цьому відомості на отримання заробітної плати і заявки на отримання компенсації від Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності за цей період головним бухгалтером підписані та завірені печаткою, компенсація отримана та надана працівникам. В акті також зафіксовано, що з метою недопущення накладення на підприємство штрафних санкцій, працівником товариства не підписані листки непрацездатності були відвезені головному бухгалтеру ОСОБА_1, яка перебувала на лікарняному, вона їх підписала і повернула на підприємство (а.с.435 том1). Це також підтверджується пояснювальною запискою заступника головного бухгалтера ОСОБА_11 (а.с.439 том 1).

В судовому засіданні позивач не заперечувала той факт , що вона не підписала 45 листків непрацездатності, в той же час підписала та належним чином оформила всі необхідні документи для отримання компенсації за лікарняними листками від Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності і всі суми були своєчасно виплачені працівникам. При цьому позивач посилалась на те, що лікарняні вона не підписувала з тієї причини, що голова комісії по соціальному страхуванню ОСОБА_12 звільнився 01 серпня 2011 року, а тому його підпис на лікарняних не був правомірним. Але 25 квітня 2012 року, знаходячись на лікарняному, вона підписала всі 45 листків непрацездатності і на день видання наказу № 57 всі листки непрацездатності були підписані.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове соціальне страхування» матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи. Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією із соціального страхування, яка здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Відповідно до розяснення Одеського обласного відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 07-05-2436 від 28 вересня 2012 року звільнена особа не має права підписувати документи на тому підприємстві, де вона більше не працює. Її підписи не дійсні. Документи, підписані не уповноваженою особою, не мають юридичної сили та не можуть бути прийнятими до заліку суми нарахованих лікарняних (а.с.290-291 том 2).

Суд вважає дії позивача непослідовними, не підписувала лікарняні, не довела до керівництва причину не підписання.

За актом перевірки Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 01 липня 2010 по 31 березня 202 року (а.с.257-261 том 2).

За актом № 5 від 26 квітня 2012 року при проведенні перевірки фактів, викладених в пояснювальній заступника головного бухгалтера ОСОБА_11 (а.с. 439 том 1) та доповідних касира ОСОБА_7 (а.с.437,438 том 1) було виявлено відсутність підпису головного бухгалтера ОСОБА_1 на 427 касових документах за період з жовтня 2011 по 19 квітня 2012 року (а.с.496 том1).

Згідно акту від 05 червня 2012 року (а.с.443 том 1) та доповідної касира ОСОБА_7 від 05 червня 2012 року (а.с.444 том 1) позивач 05 червня 2012 року по виходу на роботу частково підписала касові документи за січень та лютий 2012 року.

Позивач пояснила, що всі прибуткові касові документи вона підписувала своєчасно, а якщо є не підписані, то це з вини касира ОСОБА_7, яка не надавала їй своєчасно документи на підпис. Деякі документи вона дійсно не підписувала через те, що підпис тимчасово виконуючого обовязки голови наглядової ради ОСОБА_2 на той момент була нелегітимною, оскільки не була оформлена належним чином. Розрахунок амортизаційних відрахувань вона не проводила з поважної причини, так як на підприємстві керівництвом не було вирішено питання про проведення дооцінки або уцінки основних фондів у звязку з набранням чинності з 01 квітня 2011 року нового Податкового кодексу. Це питання вона неодноразово піднімала перед керівництвом, в тому числі на засіданні правління, наглядової ради та ревізійної комісії 06 грудня 2011 року (а.с.288 том 2), але це питання вирішено не було. Не проведення розрахунку амортизації не вплинуло на роботу підприємства і не потягло порушень. Вся звітність, яку вона підписувала відповідала дійсності і була без зауважень прийнята всіма державними контролюючими органами.

Судом встановлено, що відповідачем не було розроблено та доведено до позивача посадову інструкцію головного бухгалтера.

Основні обовязки, які має виконувати головний бухгалтер, визначені п. 7 ст. 8 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року № 996-ХІV. Згідно з положеннями цього Закону головний бухгалтер має:

забезпечувати дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності;

організовувати контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій,

брати участь в оформленні матеріалів, повязаних із нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства;

забезпечувати перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Докладніше завдання та обовязки, які покладаються на головного бухгалтера, визначені в Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженому Наказом Міністерства праці там соціальної політики України від 29 грудня 2004 року № 336, зокрема:

- Забезпечує ведення бухгалтерського обліку, дотримуючись єдиних методологічних засад, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з урахуванням особливостей діяльності підприємства і технології оброблення облікових даних.

- Організовує роботу бухгалтерської служби, контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

- Вимагає від підрозділів, служб та працівників забезпечення неухильного дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

- Вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну.

- Забезпечує складання на основі даних бухгалтерського обліку фінансової звітності підприємства, підписання її та подання в установлені строки користувачам.

- Здійснює заходи щодо надання повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності та рух коштів підприємства.

- Бере участь у підготовці та поданні інших видів періодичної звітності, які передбачають підпис головного бухгалтера, до органів вищого рівня у відповідності до нормативних актів, затверджених форм та інструкцій.

- За погодженням з власником (керівником) підприємства забезпечує перерахування податків та зборів, передбачених законодавством, проводить розрахунки з іншими кредиторами відповідно до договірних зобов'язань.

- Здійснює контроль за веденням касових операцій, раціональним та ефективним використанням матеріальних, трудових та фінансових ресурсів.

- Бере участь у проведенні інвентаризаційної роботи на підприємстві, оформленні матеріалів, пов'язаних із нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства.

- Забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах.

- Керує працівниками бухгалтерського обліку підприємства та розподіляє між ними посадові завдання та обов'язки. Знайомить цих працівників із нормативно-методичними документами та інформаційними матеріалами, які стосуються їх діяльності, а також із змінами в чинному законодавстві.

Відповідно до вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 із змінами і доповненнями, касир має право здійснювати операції з готівкою за належним чином оформленими прибутковими та видатковими касовими ордерами підписаними керівником і головним бухгалтером, а у разі їх відсутності працівником підприємства, якому керівником надано право підпису касових документів.

Згідно з частиною третьою статті 8 та частиною восьмою статті 9 Закону Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), яка здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Також частинами шостою та сьомою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Абзацами першим та другим пункту 15 Положення про головних бухгалтерів, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 24 січня 1980 року N 59 визначено, що головному бухгалтеру забороняється приймати до виконання та оформлення документи, пов'язані з операціями, які суперечать законодавству і визначеного порядку прийому, зберігання і використання грошових ресурсів, товарно-матеріальних та інших

цінностей.

У випадку отримання від керівника об'єднання, підприємства, організації, установи розпорядження вчинити такі дії головний бухгалтер, не виконуючи його, у письмовій формі звертає увагу керівника на незаконність наданого ним розпорядження.

При отриманні від керівника повторного письмового розпорядження головний бухгалтер виконує його. Повну відповідальність за незаконність здійсненої операції несе керівник об'єднання, підприємства, організації, закладу.

Згідно з Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року N 1545-XII "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Той факт, що не підписувались касові документи підтверджується висновком щодо фінансових звітів ВАТ «Придунайський», зробленим незалежним аудитором від 30 листопада 2012 року, в якому зазначено, що на касових документах за період з вересня по грудень 2011 року відсутній підпис головного бухгалтера. У висновку також зазначено, що товариством не здійснювалось щомісячне нарахування амортизації основних засобів, але амортизація була нарахована у повному обсязі за підсумками року . Також зазначено, що, незважаючи на недоліки стану бухгалтерського обліку, вони не значно вплинули на показники фінансової звітності в цілому за звітний рік (а.с. 339-347 том 2).

Але і після проведення аудиторської перевірки позивач документи не оформляла належним чином.

Таким чином, не підписуючи документи, по яким були проведені касові операції та прийняттям цих документів до фінансової звітності, позивач порушила свої посадові обовязки. Посилання позивача на те, що вона не підписувала первинні касові документи через їх невідповідність вимогам законодавства щодо бухгалтерського обліку не звільняє її від відповідальності. Позивач ніяким чином не реагувала на те, що касові документи не відповідають нормам. Не зверталась до керівника підприємства, до правління або наглядової ради з доповідними записками про невідповідність зазначених документів.

Посилання позивача на те, що наказ № 57 не містить посилання на те, які саме касові документи не були підписані не може бути прийняте до уваги, оскільки відповідачем надані ці документи до суду і це є підтвердженням, що документи дійсно не підписані позивачем. Крім того і сама позивач не заперечувала, що дійсно частину касових документів вона не підписувала, а частину документів підписала одразу після виходу з лікарняного, що підтверджується актом від 05 червня 2012 року (а.с.443 том 1).

Позивач також визнала, що не проводила амортизаційні відрахування.

Щодо наказу №68 від 17 липня 2012 року:

Наказом № 68 від 17 липня 2012 року позивачу ОСОБА_1 оголошено догану з занесенням до особової справи за порушення трудової дисципліни, що потягло за собою часткову зупинку роботи підприємства і невиконання своїх обовязків. В наказі зазначено, що головний бухгалтер ОСОБА_1 21 червня 2012 року о 17 годині 10 хвилин самовільно покинула виділене їй робоче місце та, зявившись в приміщенні бухгалтерії, проводила фотозйомку приміщення та осіб, яки там знаходились, всупереч їх забороні. При цьому образливо висловлювалась відносно в.о. головного бухгалтера ОСОБА_13 і ФОП ОСОБА_14, про що було складено акт, який підписаний присутніми працівниками бухгалтерії та інспектором відділу кадрів, а також подані скарги ОСОБА_13 та ОСОБА_14 Підставою видання наказу зазначено: акт від 23 червня 2012 року (а.с.75 то1), скарга ОСОБА_15 від 21.06.2012 року (а.с.76 том1), скарга ОСОБА_14 від 21.06.2012 року (а.с.77 том 1).

Вільне пересування в межах адміністративної будівлі підприємства та фотографування обстановки в приміщенні підприємства не є порушенням трудової дисципліни і не заборонено законом.

Доказів про те, що була частково зупинена робота підприємства суду не надано. Свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_1 сфотографувала, нікого не ображала, працівники продовжували працювати в звичайному режимі.

ОСОБА_15 та ОСОБА_14 за фактом образливих висловлювань на їх адресу до правоохоронних органів не звертались. Адміністрація підприємства щодо вчинення позивачем дрібного хуліганства на робочому місці також до правоохоронних органів не зверталась. До відповідальності позивач за вчинення дрібного хуліганства не притягувалась.

Надати письмові пояснення за зазначеним фактом порушення позивачу було запропоновано наказом № 65 від 12 липня 2012 року (а.с.472 том 1) і вона надала пояснення (а.с.473).

Щодо наказів №69 від 17 липня 2012 року та №70 від 18 липня 2012 року:

Наказом № 69 від 17 липня 2012 року головного бухгалтера ОСОБА_1 звільнено з 16 липня 2012 року за систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків покладених трудовим договором (п.3 ст.40 КЗпП України). В наказі зазначено, що до ОСОБА_1 застосовувались дисциплінарні стягнення у виді догани наказами № 57 від 27 червня 2012 року та № 68 від 16 липня 2012 року (а.с.70 том 1). Наказом № 70 від 18 липня 2012 року внесено зміни до наказу № 69 від 17 липня 2012 року щодо дати звільнення позивача з роботи 17 липня 2012 року замість 16 липня 2012 року (а.с.73 том 1).

Відповідно до ст. 40 п.3 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст. 40 , п.1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147,148,149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для нього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до п. 23 цієї постанови за передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст.151 КЗпП) , і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Зі змісту наказу № 69 вбачається, що позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання посадових обовязків, в звязку з тим, що вона притягувалась до дисциплінарної відповідальності наказами № 57 та № 68. В наказі про звільнення позивача взагалі не зазначено у зв'язку з чим її звільнено по п.3 ст. 40 КЗпП України та які обставини послужили підставою вважати, що вона систематично не виконує свої трудові обов'язки.

Таке звільнення позивача з роботи є незаконним.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи , але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року , не з вини працівника , орган , який виносить трудовий спір , виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 25 січня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, скасовані накази в.о. голови правління ВАТ «Придунайський» № 52,53,54,55,56 від 27 червня 2012 року, № 68, 69 від 17 липня 2012 року, № 70 від 18 липня 2012 року, позивача поновлено на роботі на посаді головного бухгалтера ВАТ «Придунайський» з 17 липня 2012 року, стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року по день постановлення судового рішення. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1, в тому числі щодо стягнення моральної шкоди, відмовлено (а.с. 367-374 том 2).

01 лютого 2013 року в.о. голови правління ВАТ «Придунайський» ОСОБА_2 на виконання зазначеного рішення суду було видано наказ № 9 про поновлення позивача на роботі на посаді головного бухгалтера з 17 липня 2012 року (а.с.386 том 2). Цей факт підтверджується також актом державного виконавця відділу ДВС Ренійського районного управління юстиції від 01 лютого 2013 року (а.с.385 том 2).

На виконання рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачу 07 лютого 2013 року було виплачено 3095 грн. 92 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 721 (а.с.43 том 3).

04 лютого 2013 року позивач звернулась на імя в.о. голови правління ВАТ «Придунайський» з заявою про звільнення її з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України в звязку з неможливістю продовжувати трудові відносини по причині виходу на пенсію з 04 лютого 2013 року (а.с.40 том 3).

04 лютого 2013 року в.о. голови правління було видано наказ № 04-к про звільнення позивача з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 41 том 3).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 квітня 2013 року рішення Ренійського районного суду від 25 січня 2013 року було змінено у частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, стягнено на користь позивача 10000 грн. а відшкодування моральної шкоди . У решті рішення першої інстанції залишено без змін (а.с.435-437 том 2),

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2013 року скасовано рішення Ренійського районного суду від 25 січня 2013 року та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.490-493 том2).

Суд вважає, що позивача було незаконно звільнено з роботи за п.3 ст. 40 КЗпП України. Але згодом порушене право позивача було поновлено шляхом видання наказу № 9 від 01 лютого 2013 року про її поновлення на роботі відповідно до рішення Ренійського районного суду від 25 січня 2013 року. Після видання цього наказу позивач 04.02.2013 року звільнилась з роботи за власним бажанням, подавши про це власноручно написану заяву.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, письмово попередивши про це власника або уповноважений ним орган за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (зокрема, переїзд на нове місце проживання) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Із заяви позивача від 04.02.2013 року про звільнення за власним бажанням вбачається, що її звільнення з роботи було обумовлено виходом на пенсію. За таких обставин відповідач, звільнивши позивача наказом № 04-к від 04.02.2013 року за власним бажанням, вимог закону, а саме ч.1 ст. 38 КЗпП не порушив. Цей наказ про звільнення позивача з роботи за власним бажанням до теперішнього часу ніким не скасований і як локальна норма права він є чинним. Позивач свою заяву про звільнення за власним бажанням не відкликала.

Суд вважає, що подальше скасування рішення Ренійського районного суду від 25 січня 2013 року про поновлення позивача на роботі, правового значення не має, оскільки на час скасування цього судового рішення позивач вже не знаходилась в трудових відносинах з підприємством у зв'язку зі звільненням. З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині поновлення її на роботі на посаді головного бухгалтера ПрАТ «Придунайський», з якої вона ще 04.02.2013 року звільнилась за власним бажанням, та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За викладених обставин наказ № 69 від 17 липня 2012 року про звільнення позивача на роботі за ст. 40 п.3 КЗпП та наказ № 70 від 18 липня 2012 року про виправлення наказу №69 від 17.07.2012 року підлягає скасуванню. На користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року (дата, з якої позивач підлягає поновленню на роботі) по 04 лютого 2013 року ( день звільнення з роботи за власним бажанням).

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу:

Відповідно до ч.ч.3,4 п.2 та ч.1 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, згідно з яким середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно довідок про доходи №028 від 03 жовтня 2012 року (т.1 а.с.160) та № 05 від 23 січня 2014 року (т.3 а.с.39) нарахована заробітна плата ОСОБА_1 склала за травень 4295,55 грн. (довідка №05 від 23.01.2014 року) та за червень 6985,33 грн. (4295,55 грн. + 6985,33 грн. / на 39 робочих днів = 289,25 грн. середній заробіток на день).

Липень 2012 року 11 робочих днів = 289,25 грн. х 11 = 3181,75 грн.

Серпень 2012 року 22 робочих дня = 289,25 грн. х 22 = 6363,50 грн.

Вересень 2012 року 20 робочих дня = 289,25 грн. х 20 = 5785,00 грн.

Жовтень 2012 року 23 робочих дня = 289,25 грн. х 23 = 6652,75 грн.

Листопад 2012 року 22 робочих дня = 289,25 грн. х 22 = 6363,50 грн.

Грудень 2012 року 21 робочий день = 289,25 грн. х 21 = 6074,25 грн.

Січень 2013 року 21 робочий день = 289,25 грн. х 21 = 6074,25 грн.

Лютий 2013 року 2 дні =289,25 грн. х 2 = 578,50, всього 41 073,50 грн.

На підставі вищезазначеного суд вважає вимоги позивача, щодо стягнення заробітної плати задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітну плату в сумі 41 073,50 грн. за період вимушеного прогулу з17 липня 2012 року (дата, з якої позивач підлягає поновленню на роботі) по 04 лютого 2013 року ( день звільнення з роботи за власним бажанням).

Щодо стягнення витрат на правову допомогу:

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч.2 ст.84 ЦПК України). Постановою КМУ від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядком їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних справ. Відповідно до додатку до вказаної постанови встановлено, що розмір витрат, повязаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначені особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Згідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другою сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Виходячи з аналізу ст.ст.84 та 88 ЦПК України та ст.30 ЗУ «про адвокатуру та адвокатська діяльність» судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Судом встановлено, що під час розгляду зазначеної справи, позивачем понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2500.00 гривен, що підтверджується квитанцією від 20.07.2012 року, виданою адвокатом ОСОБА_16 (т.1 а.с.64), договором про надання правової допомоги від 18 липня 2012 року (т.1 а.с.108), довідкою № 19/09-1 від 19.09.2014 року (т.3 а.с.269), розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу від 07.11.2012 року (т.3 а.с.268), а саме:

- за написання позовної заяви (уточненої) від 23.07.2012 року (т.1 а.с.65-69) затрачено 1 годину (1102 х 40% = 440,80 грн.);

- за написання клопотання від 17.08.2012 року (т.1 а.с.120-121) затрачено 30 хвилин ( 1102 х 40% = 220,40 грн.);

- за участь в судових засіданнях від 08.08.2012 року і 17.08.2012 року (протоколи судових засідань т.1 а.с.110 0,5 год., т.1. а.с.134 0,5 год.) - 1 год. 1102 х 40% = 440,80 грн. та судові засідання 05.10.2012 року і 06.11.2012 року (журнал судового засідання т.1 а.с.585 1,6 год., т.2 ст.299 2,3 год.) 3,9 год. 1118 х 40% = 1744,08 грн. Всього сума гонорару склала 2843,08 грн., але сторони домовилися про сплату гонорару в сумі 2 500,00 грн.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» від 22.12.2011 року №4282-VІ, розмір мінімальної заробітної плати складає: з 1 липня 2012 року 1102 грн., з 1 жовтня 2012 року 1118 грн.

На підставі викладено, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача витрат повязаних з наданням правової допомоги при розгляді зазначеної справи фахівцем в галузі права у розмірі 2500.00 гривен, оскільки зазначена сума не перевищує граничного розміру компенсації витрати на правову допомогу, та з урахуванням часу витраченого фахівцем в галузі права на підготовку процесуальних документів та його участі у судових засіданнях.

Щодо стягнення моральної шкоди:

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі

інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України.

В силу ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді головного бухгалтера радгоспу «Придунайський» з 1985 року, а після реорганізації радгоспу продовжувала працювати на посаді головного бухгалтера Відкритого Акціонерного Товариства «Придунайський» (надалі ВАТ «Придунайський»), тобто протягом тривалого часу у її підпорядкуванні знаходилися інші працівники. Своїми діями керівництво підприємства завдало позивачці моральну шкоду, а саме: незаконне звільнення, зазначення в трудовій книжці причини звільнення, принизило честь, професійну гідність, ділову репутацію позивача ОСОБА_1 серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів, як людини та керівника. Звільнення з роботи призвело до втрати нормальних життєвих звязків, так як позивач була позбавлена можливості отримувати заробітну плату. Після звільнення знизився матеріальний стан сімї позивача.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіював шкоди, тощо).

Судом було встановлено, що наказом № 69 від 17 липня 2012 року головного бухгалтера ОСОБА_1 звільнено з 16 липня 2012 року, але згодом порушене право позивача було поновлено шляхом видання наказу № 9 від 01 лютого 2013 року про її поновлення на роботі відповідно до рішення Ренійського районного суду від 25 січня 2013 року. Після видання цього наказу позивач 04.02.2013 року звільнилась з роботи за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію, подавши про це власноручно написану заяву. Тому суд вважає, що вимога позивача, щодо стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача підлягає моральна шкода в сумі 10 000 грн.

Щодо стягнення матеріальних витрат:

Позивач просить стягнути з відповідача 1964,46 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, а саме витрат на лікування.

Судом встановлено, що 20 квітня 2012 року позивач була госпіталізована до неврологічного відділення Ренійської ЦРЛ та знаходилась на стаціонарному лікуванні до 15 травня 2012 року. Їй було призначено лікування, згідно з листком лікарських призначень, та проведені різні аналізи і дослідження, призначені необхідні лікарські процедури, вона періодично оглядалася лікуючим лікарем невропатологом, про що свідчать записи в медичній карті хворої. 15 червня 2012 року позивач була виписана в звязку з покращенням стану на амбулаторне лікування. Тобто на період знаходження на лікуванні, позивачка ще знаходилася у трудових відносинах із відповідачем, та після закінчення лікування, ще працювала певний час. Крім цього надані до суду копії квитанцій на суму 1165,28 грн. (т.1 а.с.132) не містять, ані назв ліків, ані адрес та місць продажу, ані код ЄРДПОУ отримувача коштів, ані прізвище платника, відсутня печатка продавця, та не вказано що цей ФОП працює без печатки. Більшість придбаних ліків, вказаних в чеках на суму 799,18 грн. (т. а.с.133) не співпадає з призначеними в історії хвороби медичними препаратами.

На підставі вищевказаного суд вважає, що вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 84, 212-215, ЦПК України, ст.38, 40, 46, 139,140,147, 147-1, 149, 151, 232, 235, 237-1 КЗпП України, п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п.п.22. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», ч.ч.3,4 п.2 та ч.1 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Придунайський», третя особа ОСОБА_2 про захист трудових прав, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Накази в.о.голови правління Відкритого акціонерного товариства «Придунайський» №52 від 27.06.2012 року, №53 від 27.06.2012 року, № 54 від 27.06.2012 р., № 55 від 27.06.2012 року, № 56 від 27.06.2012 року, № 68 від 17.07.2012 року про накладення дисциплінарних стягнень, та № 69 від 17.07.2012 року та № 70 від 18.07.2012 року про звільнення визнати недійсними.

Наказ в.о.голови правління Відкритого акціонерного товариства «Придунайський» №30 від 24.04.2012 року визнати частково недійсним, а саме пункт 2 в якому зазначено: на період проведення перевірки відсторонити головного бухгалтера ОСОБА_1 від виконання посадових обовязків із збереженням окладу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Придунайський» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року (дата, з якої позивач підлягає поновленню на роботі) по 04 лютого 2013 року (день звільнення з роботи за власним бажанням) у сумі 41073,50 грн., з відрахуванням всіх належних платежів та податків.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Придунайський» на користь ОСОБА_1 2 500 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Придунайський» на користь ОСОБА_1 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання в десятиденний строк апеляційної скарги, або в порядку ст. 294 ЦПК України. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області.

Суддя В.А. Раца