АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3273/17 Справа № 203/3077/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Католікян М. О. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Дніпро 23 травня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л.,Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4, після смерті якого залишилася спадщина, а саме квартира АДРЕСА_1.

Після поховання батька позивач звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини де дізнався, що батько склав заповіт на ім'я своєї дружини ОСОБА_2, яка отримала спадщину.

Позивач посилається на те, що він є єдиним сином померлого, і батько неодноразово обіцяв залишити йому усе своє майно. З відповідачкою батько проживав погано, неодноразово виганяв її, їх стосунки мали періодичний характер. Потім дружина повернулася та перестала пускати до батька як позивача так і матір батька, постійно його спаювала. Після чого батько будучи здоровою людиною раптово захворів та помер. Відповідачка зробила усе можливе щоб після смерті тіло батька не направили на СМЕ.

Позивач вважає, що на час підписання заповіту батько не усвідомлював своїх дій, крім того він сумнівається, що його батько підписав цей заповіт, та посилаючись на ст. 225 ЦК України просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 /т.1 а.с. 2-4/.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 27 квітня 2010 року на ім'я ОСОБА_2, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Менделєвою Лілією Анатолієвною /реєстраційний номер - 441/. Вирішено питання щодо судових витрат /т.3 а.с. 72-73/.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 і звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /т.3 а.с.79-83/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, рішення суд скасуванню відповідно до ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним нормам закону рішення суду не відповідає.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 доводиться ОСОБА_4 сином від першого шлюбу, а ОСОБА_2 - дружиною /т.1 а.с. 6, 57/.

27 квітня 2010 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно відповідачці /т. 1 а.с. 89/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби ДМУЮ 07.02.2014 року зроблено актовий запис № 998 /т. 1 а.с. 5/.

Експертом Українського центру судових експертиз було зроблено експертний висновок №1-20/04 від 20 квітня 2016 року /т. 2 а.с.а.с. 82 - 90/, згідно з яким:

-підпис від імені ОСОБА_4 /у графі «підпис»/ у примірнику заповіту, наданому судом, виконано особисто ОСОБА_4 під впливом на нього збиваючих факторів природного характеру незвичайний психофізіологічний стан - хворобливий стан або захворювання, алкогольне або наркотичне сп'яніння, що впливало на письмово-рухові функції організму;

-рукописний текст від імені ОСОБА_4 у примірнику заповіту, наданому судом, виконано особисто ОСОБА_4 під впливом на нього збиваючих факторів природного характеру /незвичайний психофізіологічний стан - хворобливий стан або захворювання, алкогольне або наркотичне сп'яніння/, що впливало на письмово-рухові функції організму /т.2 а.с. 82-86/

У суді першої інстанції також були допитані експерт, який зроби цей висновок та свідки які показали, що за життя ОСОБА_4 неодноразово висловлював своє бажання залишити спадщину своєму сину.

За таких обставин суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що ці докази у сукупності підтверджують відсутність волі заповідача на укладення правочину.

Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); складені з порушенням вимог щодо його оформлення та посвідчення.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде вставлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Такого правового висновку дійшов Верховний суд України в Постанові № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи підпис заповідача був зроблений під впливом на нього збиваючих факторів природного характеру незвичайний психофізіологічний стан - хворобливий стан або захворювання, алкогольне або наркотичне сп'яніння, що впливало на письмово-рухові функції організму.

Отже, проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про неспроможність ОСОБА_4 в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час фактори природного характеру впливали на письмово-рухові функції організму, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до роз'яснень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу .

Однак, суд першої інстанції, поклавши в основу свого рішення висновок судової почеркознавчої експертизи, дійшов висновку про його тимчасову недієздатність і визнав заповіт недійсним.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_4 під час складання заповіту на користь ОСОБА_2 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, в матеріалах справи не міститься.

З урахуванням викладеного вище колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2017 року - скасувати.

ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

Максюта Ж.І.