Справа №345/3007/17
Провадження № 2/345/1469/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

в складі: головуючого судді Мигович О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Калуша цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 професійного училища №7 м.Калуша про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Що позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала майстром виробничого навчання у ОСОБА_4 професійному училищі №7 м.Калуша. 30.06.2017 року наказом №27-к по ОСОБА_4 професійному училищі №7 м.Калуша її звільнено із займаної посади на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України за вчинення нею аморального проступку не сумісного з продовженням даної роботи. Дане звільнення вважає незаконним, оскільки проведено лише на підставі загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами, не конкретизований та не доведений належними доказами. Тому просить скасувати наказ про її звільнення, поновити на посаді майстра виробничого навчання ОСОБА_4 професійного училища №7 м.Калуша, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу . Крім цього просить визнати поважною причиною пропуск строку звернення до суду перенесеної нею хвороби після звільнення й поновити даний строк звернення до суду.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги й просить поновити термін звернення до суду, оскільки його довірителька пропустила із поважної причини, так як вона є інвалідом 2-ої групи, онко-хвора людина й пережите душевне хвилювання негативно відобразилось на її здоровї. Вона в липні 2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Калуській ЦРЛ із гіпертонічним кризом й більше місяця на амбулаторному лікуванні. Крім цього, для захисту свого порушеного права із відповідними скаргами вона зверталася до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, до Департаменту відділу освіти Івано-Франківської ОДА.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 професійного училища №7 м.Калуша ОСОБА_2 суду пояснив, що позивачка пропустила термін звернення до суду, обгрунтованих поважних причин пропуску строку звернення до суду не навела, тому у відповідності до ст.72 п.2 ЦПК України просить позов по даній справі залишити без розгляду.

Суд, вислухавши доводи сторін, вважає, що у позові слід відмовити, виходячи з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що позивачка 23.03.2009 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах й працювала на посаді майстра виробничого навчання. 30.06.2017 року наказом №27-к по ОСОБА_4 професійному училищі №7 м.Калуша її звільнено із займаної посади на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України за вчинення аморального проступку не сумісного з продовженням даної роботи.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст..234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно розяснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів від 6.11.1992 року №9 ( з наступними змінами) встановлені статтями 228,233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причину пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов'язки сторін.

Таким чином, суд вважає, що відмова у позові за пропуском строку звернення до суду є самостійною підставою.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України без обмеження будь-яким строком до суду може звернутися працівник лише з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

В даному випадку предметом позову є трудовий спір про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на який згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України розповсюджується місячний строк звернення до суду за захистом з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка з наказом про своє звільнення була ознайомлена 30.06.2017 року і в цей же день отримала трудову книжку, підтверджується її підписом у наказі наказу №27-к від 30.06.2017 року та журналі обліку та видачі трудових книжок працівників (а.с.41). Проте з позовом про поновлення на роботі звернулася лише 31.08.2017 року, через два місяці після звільнення, тобто за спливом строку, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України.

Із виписки медичної карти № 2139 стаціонарного хворого ОСОБА_3, вбачається що вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 05.07.2017 р. по 17.07.2017 року і їй рекомендовано, серед іншого, режим праці і відпочинку ( а.с.47) .

Із листа Комунального закладу «Районна лікарня Калуської районної ради» від 15.09.2017 року № 484, вбачається, що під рекомендацією режим праці і відпочинку щодо пацієнтки Гулій 3.1. означає, що їй протипоказано роботи пов'язані з фізичними навантаженнями, переохолодженням та перебування на сонці.

Згідно листа Калуського міського центру первинної медико-санітарної допомоги від 14.09.2017 року № 420 в період з 18.07.2017 року по 31.07.2017 року Гулій 3.1. не перебувала на листку рздездатності.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи позивачки та її представника з приводу того, що вона протягом тривалого часу перебувала на лікуванні, оскільки як вбачається з медичних документів, які знаходяться в матеріалах справи, ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 05.07.2017 року по 17.07.2017 року, що не позбавило її можливості на захист свого порушеного права.

Крім цього, із листа департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 14.09.2017 року №980/01-13/01 вбачається, що від позивачки надійшло 2 письмових звернення від 26.06. 2017 року та від 24.07.2017 року , які подавались нею особисто.

Із листа Управління Західного офісу держаудитслужби в Івано-Франківській області від18.09.2017 року № 13-09-13-14/3894 вбачається, що 18 липня 2017 року ОСОБА_3 особисто подавала звернення.

19 липня 2017 року Гулій 3.1. зверталась із зверненням до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, що підтверджується відтиском штемпеля про реєстрацію ( а.с.82).

Із звернення народної самооборони Івано-Франківської області № 282/322 від 29.08.2017 року ( м. Івано-Франківськ) вбачається, що ОСОБА_3 19.07.2017 року звернулась до них із заявою щодо порушення ВПУ №7 м. Калуша законодавства України та навчального процесу ( а.с.102-103).

Суд вважає, що звернення позивачки після звільнення з роботи до департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Управління Західного офісу держаудитслужби в Івано-Франківській області , Управління Держпраці в Івано-Франківській області, народної самооборони Івано-Франківської області, які подавались особисто за місцем знаходження юридичних осіб у м. Івано-Франківську , не позбавляло її можливості звернутися за захистом порушених трудових прав безпосередньо до суду і жодних доказів у підтвердження неможливості звернутися до суду з позовом в установлені законом строки не представила.

Також, 03.07.2017 року позивачка уклала договір №03-07/17 про надання правової допомоги (а.с. 61-62), де зазначено, що адвокат в інтересах клієнта зобовязується подавати позовні заяви з правом підпису, складати , підписувати позовні заяви , має право представляти і захищати права , свободи та інтереси клієнта в суді, складати від імені клієнта заяви, скарг та подавати їх у встановленому законом порядку ( п.п. 2.1 , 2.2. , 3.2.3, 3.2.5).

Суд вважає, що представник позивача також мав реальну можливість у встановлений Законом термін звернутися із відповідною заявою до суду.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_3 пропущено строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України. Строк встановлений ст. 233 КЗпП України може бути поновлено лише у разі його пропуску з поважних причин, однак позивачем не надано доказів пропуску зазначеного строку з поважних причин й вона мала можливість своєчасно звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Інших доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду, ні позивачем , ні її представником надано не було.

Відповідно до ст.5 ч.1 п.9 Закону України «Про судовий збір» - від сплати судового збору звільняються інваліди 1-ої та 2-ої групи, позивач ОСОБА_3 являється інвалідом 2-ої групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертноюкомісією (а.с.143), тому судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, ст.ст.233, 234 КЗпП України та керуючись ст.ст. 259,268,354,355 ЦПК України, суд

р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 професійного училища №7 м.Калуша про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Головуючий: