АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з Державного бюджету на його користь 148 824 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої йому управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

В обгрунтування позову зазначав, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2013 року визнано протиправним рішення державного реєстратора ОСОБА_2 щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ним та ОСОБА_3 та скасовано це рішення. Це рішення набрало законної сили, проте до цього часу не виконане. Протиправні дії щодо реєстрації спільної сумісної власності на квартиру за ним та ОСОБА_3 завдали йому моральних страждань.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 755/9193/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/5664/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не застосував висновки Верховного Суду України, які викладені у постанові від 11.09.2013 року № 6-48 цс13 та вийшов за межі позовних вимог розглядаючи питання щодо подальшого виконання рішення суду. Крім того, відповідно до п. 1 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, в редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.08.2015 року № 716 головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Державної казначейської служби України. А тому відповідним територіальним органом Державної казначейської служби України у м. Києві є Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, а не Державна казначейська служба, як вказав суд.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві Муквич А.О. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2013 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 Визнано протиправним рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та це рішення скасовано.

З даної постанови вбачається, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2012 року, яке набрало законної сили визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користування цією квартирою. 14.02.2013 року державним реєстратором Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 було проведено реєстрацію права спільної сумісної власності на цю квартиру, проте така реєстрація відбулася за заявою одного із співвласників, а саме ОСОБА_3 без погодження з іншим співвласником ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки п. 3 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст. 1174 цього Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом зазначених норм відшкодування матеріальної чи моральної шкоди,завданої особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Суд правильно виходив з того, що позивачем не заявлено вимог до держави Україна, а безпосередньо до державних органів, що суперечить закону.

Крім того, відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Позивач не заперечував, що рішенням суду, яким було визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користування цією квартирою на час реєстрації права власності на цю квартиру було чинним.

Натомість вчинення моральної шкоди позивач пов`язує саме з реєстрацією цієї квартири як спільної сумісної власності його та ОСОБА_3 При цьому при розгляді справи у апеляційному порядку позивач, без надання відповідних доказів, зазначив, що надалі у 2014 році було ухвалене судове рішення, яким визнано за ним та за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині за кожним та за ним зареєстровано у встановленому порядку право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року № 6-48цс13 колегія вважає безпідставними, оскільки у даній справі встановлені інші обставини та правовідносини. Так, у справі, у якій викладено правовий висновок позов заявлено до держави Україна, а за обставинами справи спір виник у зв`язку з тривалим невиконанням відділом державної виконавчої служби виконавчого листа про стягнення грошових коштів з боржника. У даній же справі, як вказувалося вище, позовних вимог до держави Україна не заявлено та за обставинами справи виконавче провадження не відкривалося.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді