АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2310/17 Справа № 202/5499/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа Публічне акціонерне товариство ОТП Банк, про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

11 січня 2017 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська ухвалено рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа ПАТ ОТП Банк, про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності. Встановлено факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 5 січня 2007 року по 2 січня 2016 року. Визнано автомобіль «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, VIN № JTNBV56E60J033455, об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину автомобіля «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, VIN № JTNBV56E60J033455. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с.119-123).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю (а.с.131-134).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів та пояснень свідків встановлено, що сторони по справі проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 5 січня 2007 року по 2 січня 2016 року, а також вважав доведеним факт поширення на спірний автомобіль режиму спільної сумісної власності, як набутий за спільні грошові кошти за час такого проживання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовані ст. 16, 355, 357, 372 ЦК України, ст. 60, 61, 69-72 СК України.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 розділу II "Шлюб. Права та обов'язки подружжя" цього Кодексу.

Для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, якого було придбано спірне майно (Постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 р. у справі № 6-97цс11; постанова Верховного Суду України від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-148цс12).

Відповідачка по справі не оспорює того, що проживала з позивачем однією сімєю, однак зазначає, що судом не обґрунтовано встановлено кінцевий термін їх проживання, а саме 02 січня 2016 року. Проте на спростування зазначеного факту апелянтом, на вимогу ст.. 60 ЦПК, не надано жодного доказу.

Так, з пояснень свідків встановлено, що сторони проживали разом з листопада 2005 року, а саме с початку в орендованій квартирі по пров. Вільному, 4 в м. Дніпропетровську, а згодом в квартирі батьків відповідача за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 08 серпня 2006 року, 26 липня 2006 року відповідач розірвала шлюб з колишнім чоловіком ОСОБА_6 (а.с.112).

Крім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2006 року, яке набрало законної сили 4 січня 2007 року, було розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_5 (попереднє прізвище - ОСОБА_7) та ОСОБА_7 (а.с.113).

Під час спільного проживання сторін однією сімєю, відповідачем ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2008 року був придбаний автомобіль «Toyota Corolla» вартістю 117 762 грн., який зареєстрований на її ім'я відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС № 239482 від 12.08.2008 року (а.с.56-59).

При цьому 13 серпня 2008 року між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № CL-01/02, відповідно до якого банк надав їй кредит на придбання вищевказаного автомобіля на суму 21620 доларів США на строк до 13 серпня 2015 року (а.с.61).

Цього ж дня в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_4 був укладений договір застави автотранспортного засобу № PCL-307/180/2008, а також договір поруки з позивачем ОСОБА_5, в яких зазначено, що їм був розяснений зміст ст. 3, 21, 65, 74 СК України та що вони перебувають у фактичних сімейних відносинах (а.с.65-69).

Крім того, 16 лютого 2015 року між ПАТ "ОТП Банк" і ОСОБА_4 були укладені додаткова угода, якою внесено зміни до кредитного договору, а саме розмір та валюту кредиту визначено в сумі 72948,72 грн., а дату остаточного повернення кредиту - 13 серпня 2016 року, а також додатковий договір до договору застави автотранспортного засобу (а.с.62-64).

Укладаючи вказані додаткові угоди, відповідач також підтвердила, що їй роз'яснений зміст ст. 3, 21, 65, 74 СК України та що вона перебуває у фактичних сімейних відносинах.

Відповідно до п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим, суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на майно.

Відповідач, укладаючи правочини в 2008 та 2015 роках, вказувала на її перебування у фактичних сімейний відносинах та у судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердила, що позивач приносив додому кошти, яких було недостатньо для оплати кредиту, але які їй також можна було витрачати.

Доводи апеляційної скарги, щодо нерівності часток в частині поділу автомобіля, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач, як на довід, посилається на повне виконання нею кредитних зобовязань за договором після припинення сімейних відносин з позивачем. Проте, відповідно до ч. 4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї, та при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то цивільні права та обовязки за цим договором виникають в обох із подружжя. Таким чином, в результаті придбання під час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу автомобіля в кредит, боргові зобов'язання несе як відповідач, на ім'я якої вони були зареєстровані, так і позивач. Відтак, відповідач, сплативши самостійно такі боргові зобов'язання, має право вимагати стягнення половини цих витрат з позивача за час, коли вони спільно не проживали.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції ст. 185 ЦПК України є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Проте відповідачкою не наведено фактів про неправильне вирішення справи через не оголошення в судовому засіданні письмових доказів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність рішення суду першої інстанції, а зводяться до тлумачення чинного законодавства та переоцінки доказів, тоді як, згідно ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, як таке, що відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК.

Керуючись ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді