Номер справи 220/1409/16-ц
Номер провадження № 2/220/4/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Чернякової В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Велика Новосілка цивільнй справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Великоновосілківський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3, про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження,

ВСТАНОВИВ:

25.07.2016 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила, про встановлення факту батьківства, внесення змін до актового запису про народження.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 19.02.2002 р. по 04.05.2006 р. вона та ОСОБА_4 знаходились у шлюбних відносинах. 28.03.2005 року у них народився син ОСОБА_5. Після розірвання шлюбу, з травня до жовтня 2006 року вона та ОСОБА_4 проживали окремо, а потім знову стали проживати однією сімєю, аж до 24.09.2008 року. З вересня 2008 року вони знову стали проживати окремо. Під час сумісного проживання, 16 квітня 2008 року у них народилась донька ОСОБА_6. Її батько, ОСОБА_4 забирав доньку з пологового будинку, визнаючи своє батьківство. Вона народжувала доньку у м. Донецьку і ОСОБА_4, визнаючи себе батьком доньки, супроводжував її до лікарні декілька разів. Оскільки на момент народження дитини вони з ОСОБА_4 не були у шлюбі, він не мав роботи, не мав можливості і не хотів платити аліменти на утримання дитини, тому за його проханням та за ініціативою колишнього секретаря Богатирської сільської ради ОСОБА_7 дитина була зареєстрована на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. За проханням ОСОБА_4 та наполегливою ініціативою ОСОБА_7 батьком дитини був вказаний неіснуючий чоловік - ОСОБА_8. Після народження дитини ОСОБА_4 постійно спілкувався з дитиною та проводив час, цікавився її особистим життям, брав участь у її навчанні та вихованні, інколи надавав матеріальну допомогу.

28 березня 2016 року ОСОБА_4 помер. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,8231 га, яка належала померлому на підставі Державного акту про право власності на землю серії ЯА №984278 від 24.10.2005 року. Вважаючи свою доньку спадкоємицею спадщини її померлого батька ОСОБА_4, вона звернулась до матері померлого ОСОБА_2 з проханням включити доньку померлого ОСОБА_2 Олену-Валерію до кола спадкоємців, але остання відмовила в її проханні та заявила, що вона не впевнена в тому, що дитина дійсно є донькою її померлого сина ОСОБА_4 Вона не може звернутись до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину через те, що у свідоцтві про народження доньки у графі «Батько» вказана не існуюча в дійсності людина, ОСОБА_8. Встановлення факту батьківства необхідно для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

Просила виключити відомості з актового запису №7 від 13 травня 2008 року про народження дитини ОСОБА_9, 16 квітня 2008 року відомості про ОСОБА_8, як батька дитини. Встановити факт батьківства ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, стосовно дитини, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Внести відомості до актового запису про народження ОСОБА_9, 16 квітня 2008 року, зазначивши батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Позивач також пояснила, що причиною розірвання шлюбу стало зловживання ОСОБА_10 спиртними напоями. Приблизно з вересня 2006 року вона та ОСОБА_4 знов почали зустрічатися та жити разом. 6 квітня 2008 року у неї народилась донька Олена-Валерія. Батько дитини ОСОБА_4 забирав її з пологового будинку. Подвійне імя дали в звязку з тим, що вона хотіла назвати доньку ОСОБА_10, а він ОСОБА_11. У травні вона пішла зареєструвати дитину з наміром бути матірю-одиначкою, щоб мати змогу отримувати державну допомогу, проте батьком бажала зазначити ОСОБА_4 Вона наполягла на тому, що по-батькові зазначити «Олександрівна», не зважаючи на те, що секретар сільської ради наполягала на тому, щоб записати батьком не існуючу людину. Коли вона прийшла додому і показала чоловіку свідоцтво, той хотів піти до сільської ради внести зміни та зазначити батьком його. На це вона відповіла, що тоді вона з нього буде стягувати аліменти, і він не пішов. ОСОБА_4 сам знайшов хрещених, на хрестинах проводилась фотозйомка. З вересня 2008 року вони припинили разом проживати через пияцтво ОСОБА_4 Донька ходила до ОСОБА_4, коли він вже жив окремо і хворів, а потім діти були на похороні. Крім того, донька ходила і до бабусі, а після смерті ОСОБА_4 його мати сказала, що вона їй не онука. Після цього вона зверталась до центру за консультацією з приводу проведення генетичної експертизи, однак їй сказали, що це можливо лише в тому випадку, якщо у дітей різні матері. Крім того, відповідач не надала згоду на ексгумацію. Вважає, що зазначені обставини підтверджують факт батьківства ОСОБА_4 відносно її доньки. Крім того, у них одне прізвище, по-батькові її доньки зазначено «Олександрівна», у них співпадають групи крові, що також свідчить про його батьківство.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи. Причини неявки суду не повідомила, в звязку з чим суд вважав можливим розглянути справу за її відсутності. Пізніше, 23.03.2017 р. подала заяву про визнання позову, яке суд не прийняв, оскільки це порушує права третьої особи.

Представник третьої особи - Великоновосілківського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення на розсуд суду.

Представник третьої особи - ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та пояснив, що за життя ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого ОСОБА_3 є спадкоємцем належної тому земельної ділянки площею 5,8231 га. Після смерті ОСОБА_4 він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом. На той час спадкова справа вже була відкрита і непрацездатна мати померлого ОСОБА_2 подала заяву про відмову від спадщини. Вважає, що позивачем не доведено факт батьківства ОСОБА_4 відносно її доньки ОСОБА_4 Олени-Валерії, а тому просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши позивача та її представника, представника третьої особи ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_15, прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Судом встановлено, що в період з 19.02.2002 р. по 04.05.2006 р. позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище «Паніотова» (а.с. 6, 10).

28.03.2005 р. у ОСОБА_16 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_17 (а.с. 8).

16.04.2008 р. у позивача ОСОБА_1 народилась донька ОСОБА_6, батьком якої відповідно до свідоцтва про народження зазначений ОСОБА_8 (а.с. 9).

Запис про батька у Книзі реєстрації народжень вчинено за прізвищем матері, а його ім'я та по батькові записано за її вказівкою відповідно до вимог ст. 135 СК України (а.с. 13).

28.03.2016 р. ОСОБА_4 помер (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, яка належала тому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 984276, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Заповітом, посвідченим 06.05.2015 р. секретарем Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, ОСОБА_4 заповів належну йому земельну ділянку ОСОБА_3 (а.с. 78).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

На підтвердження факту батьківства позивачем надано копії довідок Багатирської сільської ради № 980 від 14.07.2016 р., № 1006 від 18.07.2016 р., № 1031 від 22.07.2016 р., та фотокартки (а.с. 14, 15, 16, 28, 29).

Згідно копії довідки Багатирської сільської ради № 980 від 14.07.2016 р. ОСОБА_4, померлий 28.03.2016 р., на момент народження дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкав за адресою: с. Багатир, пр. Южний,34. З 24.09.2008 р. змінив місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 14).

Згідно копії довідки Багатирської сільської ради № 1006 від 18.07.2016 р. ОСОБА_4 у період з вересня 2006 р. по 24.09.2008 р. мешкав за адресою: с. Багатир, пр. Южний,34. До складу його сімї входили: співмешканка ОСОБА_1, син ОСОБА_17, малолітня дитина ОСОБА_17 О-В.О. (а.с. 15).

Згідно копії довідки Багатирської сільської ради № 1031 від 22.07.2016 р. ОСОБА_8 згідно домової книги Багатирської сільської ради ніколи не проживав і взагалі не існував на території Багатирської сільської ради (а.с. 16).

Разом з тим, 01.03.2017 р. на адресу суду надійшов лист Багатирської сільської ради № 70 від 28.02.2017 р., відповідно до якого повідомлено, що ОСОБА_1 сільською радою було надано довідку про місце проживання ОСОБА_4 у період з 01.09.2006 р. по 24.09.2008 р., проте пізніше виявилося, що в довідці було допущено помилку та неправильно сказано адресу померлого ОСОБА_4 Просять не брати до уваги довідку № 629 від 20.05.2016 р. (яка не була надана суду і не була предметом дослідження) та надати для залучення до матеріалів справи довідку про проживання ОСОБА_4 у період з 01.09.2006 р. по 24.09.2008 р. та засвідчену копію по господарської книги (а.с. 130).

Згідно довідки Багатирської сільської ради № 271 від 01.03.2017 р. ОСОБА_4 у період з 01.09.2006 р. по 24.09.2008 р. згідно погосподарської книги Багатирської сільської ради мешкав за адресою: с. Багатир вул. Гагаріна,2. До складу його сімї входили: співмешканка ОСОБА_1 та син ОСОБА_17 (а.с. 131).

Згідно засвідченої копії погосподарської книги №5 за період 2006-2010 р.р., оригінал якої був наданий суду для огляду, ОСОБА_4 до 24.09.2008 р. був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. До 07.09.2007 р. за цією ж адресою були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_18 (а.с. 133-134).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка секретар Багатирської сільської ради ОСОБА_14, яка готувала зазначені вище довідки, пояснила, що померлий ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, після чого був знятий з реєстрації за цією адресою та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, де проживають його мати та вітчим. Довідку про місце проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 вона надавала по факту, не користуючись даними погосподарської книги, при цьому період, в який ОСОБА_4 проживав за цією адресою, назвати не може. Дата проживання ОСОБА_4 була зазначена з моменту реєстрації по пр. Гагаріна, при цьому дату початку проживання з 01.09.2006 р. зазначила зі слів ОСОБА_1, а другу вказала з даних паспорта. Також зазначила, що в погосподарській книзі назначено місце фактичного проживання, а не реєстрації. Вважає, що першу довідку видала неправильно, при цьому зазначила, що у листі від 28.02.2017 р. могла неправильно зазначити номер довідки. Пояснила, що точно не знає, в який період та до якого моменту ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали разом. Пояснити, чому за наявності в погосподарській книзі запису про вибуття ОСОБА_1 та ОСОБА_17 07.09.2007 р. до іншої сімї вона дала відомості про проживання позивача разом з ОСОБА_4 до 24.09.2008 р., вона не може.

Враховуючи наявність у довідках Багатирської сільської ради ряду невідповідностей та протиріч, а також пояснення секретаря Багатирської сільської ради ОСОБА_14, надані нею в судовому засіданні щодо обставин видачі довідок, суд не може прийняти їх як належні та допустимі докази. Крім того, суд враховує, що місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в період з 01.09.2006 р. по 24.09.2008 р., зазначене у довідці від 01.03.2017 р. № 271, не відповідає місцю проживання у цей період, зазначеному позивачем.

Надані суду фотокартки суд також не може прийняти як належні та допустимі докази, оскільки вони не містять дати подій, які відображені на них, а тому, враховуючи наявність у ОСОБА_16 і ОСОБА_4 спільного сина, не можуть свідчити про обставини, на які посилається позивач, або припускати, що вони відносяться до періоду народження доньки позивача (а.с. 28, 29).

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_4 проживав разом з ОСОБА_1 з 2006 року по 2011-2012 рік, майже до моменту смерті. Кожного разу, як він приїздив, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 разом були у дворі. До будинку він не заходив. Зазначив, що ОСОБА_4 забирав ОСОБА_1 з пологового будинку на його автомобілі. Коли відвозили ОСОБА_1 до пологового будинку та забирали її, ОСОБА_4 особисто передавав йому гроші на бензин, заправляв його автомобіль. Після народження доньки він не спускав її з рук.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що восени, рік не памятає, він приходив до ОСОБА_4 в будинок, який вони з ОСОБА_1 придбали поруч з будинком його матері, за його проханням, щоб відремонтувати грубу, в інший раз ремонтував піч, утепляли вікна. Там він поживав з ОСОБА_1, сином та донькою. Дівчинці тоді було приблизно пять років, вона ходила до дитячого садка. Вважає, що ОСОБА_4 там жив, однак, пояснити, чому він прийшов до такого висновку, не зміг. Також пояснив, що бачив, як ОСОБА_4 забирав дівчинку з дитсадка. Охарактеризував ОСОБА_4 як працьовиту, добру людину, яка завжди відкликається на прохання допомогти.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що померлий ОСОБА_4 є її племінником. Їй відомо, що на момент народження доньки у 2008 році, а також до цього та після цього протягом 1-2 років, він мешкав разом з ОСОБА_1, забирав ОСОБА_1 з пологового будинку, приводив дитину до дитсадка та забирав її, оплачував рахунки. При цьому пояснити, з якого часу вони почали та припинили проживати разом, не знає, оскільки не цікавилась. З відповідачем ОСОБА_2 спілкується лише по телефону, вдома у ОСОБА_1 ніколи не була. Зазначила, що проживає на іншому краю села, а тому не знає, хто забирав ОСОБА_1 з пологового будинку після народження доньки, як оплачував рахунки не бачила. Зазначила, що до народження Олени-Валерії ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали у його матері ОСОБА_2, проте назвати період, в який вони там проживали разом, а потім ОСОБА_4 один, не може, та зазначила, що донька народилась в будинку ОСОБА_19 Також пояснила, що після розірвання шлюбу, коли ОСОБА_4 вже проживав окремо від ОСОБА_1, він допомагав останній по господарству.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_4 є її братом. Навесні 2006 року він та ОСОБА_1 розлучились і після чого практично не спілкувались. Будинок ОСОБА_1 та їх батьків знаходяться навпроти і оскільки її брат не платив аліменти, він постійно допомагав ОСОБА_1 по господарству. Пояснила, що він міг пожити у позивачки пару днів, а потім повернутися до матері. Зазначила, що її брат хотів вірити, що це його донька, називав її так, однак не був у цьому певний, оскільки позивачка і йому і їх батькам одного дня могла сказати, що це його дитина, а іншого дня що не його. Зі слів батьків їй відомо, що вони пропонували їй проведення експертизи, однак ОСОБА_1 не була впевнена, що це його донька. При огляді фотокарток пояснила, що фотографії з пологового будинку були зроблені, коли позивачка народжувала сина ОСОБА_20.

Оцінюючи показання свідків, суд звертає увагу на їх суперечливість та непослідовність. Жоден зі свідків не є близьким до сімї позивачки або померлого ОСОБА_4 настільки, щоб підтвердити факт батьківства ОСОБА_4 та відповідний характер відносин між ним, ОСОБА_1 та її донькою в період до народження дитини та після, ведення спільного господарства, спільного виховання та утримання дитини. Крім того, періоди сумісного проживання позивача ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_4, зазначені свідками, не узгоджуються з показанням самої позивачки, яка зазначила, що проживала з ОСОБА_4 з вересня 2006 р. і до вересня 2008 р. Пояснення свідка ОСОБА_11 в тій частині, що донька ОСОБА_1 народилась під час їх проживання у відповідачки, нічим не підтверджені і не узгоджуються з показаннями самої позивачки.

З пояснень свідка ОСОБА_15 вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 не проживали однією сімєю, останній хотів сімю і, враховуючи близьке розташування будинків, відсутність у нього роботи і неможливість сплачувати аліменти, наявність спільної дитини сина ОСОБА_20, останній часто допомагав ОСОБА_1 по господарству. Свідок ОСОБА_12 також пояснив, що бачив ОСОБА_4 лише у дворі.

Суд також враховує, що ОСОБА_4 в разі визнання ним свого батьківства відносно доньки позивачки нічого не перешкоджало офіційно зареєструвати своє батьківство в органах РАЦС або через суд, проте такого бажання він не виявив. Більш того, згідно позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні, саме за проханням ОСОБА_4 внесено відомості про батька на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Зазначені обставини, на думку суду, свідчать про не визнання ОСОБА_4 свого батьківства.

Посилання позивача як на підтвердження факту батьківства ОСОБА_4 на ті обставини, що у її дитини та ОСОБА_4 спільне прізвище та однакова група крові, а також по-батькові померлого, суд вважає безпідставними, оскільки прізвище дитині, якщо мати не перебуває у шлюбі і немає спільної заяви батьків або заяви батька, присвоюється за прізвищем матері (в даному випадку ОСОБА_4), по-батькові за її вказівкою, а співпадання груп крові не тільки нічим не підтверджено, а і в будь-якому разі не свідчить про наявність кровного споріднення, враховуючи існування лише чотирьох допустимих комбінацій груп крові.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.212 ЦПК України).

Суд вважає, що позивачем не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження заявлених нею позовних вимог, а сукупність досліджених в судовому засіданні доказів не дає підстав засвідчити походження доньки позивача ОСОБА_1 від померлого ОСОБА_4 або з достовірністю підтвердити факт визнання ОСОБА_4 свого батьківства відносно ОСОБА_4 Олени-Валерії.

З метою повного, всестороннього та обєктивного розгляду справи та сприяння у здобутті інших доказів по справі судом неодноразово було розяснено право проведення експертизи аналізу ДНК, проте клопотань про призначення експертизи не поступило.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено заявлені нею позовні вимоги, а тому не вбачає підстав для їх задоволення.

Керуючись ст..ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Великоновосілківський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3, про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Якішина