Справа № 361/6604/16-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/2508/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 30.05.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Білоконь О.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватної проектно-пошуково-виробничої фірми «М-ЕКО», третя особа: ОСОБА_3, про розірвання попереднього договору, стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 06 жовтня 2015 року між нею та приватною проектно-пошуково-виробничою фірмою «М-ЕКО» було укладено й нотаріально посвідчено Попередній договір на придбання квартири АДРЕСА_1. Під час укладення правочину вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, який надав нотаріально засвідчену згоду на його укладення у той же час він не є стороною договору та відповідно на нього не розповсюджуються умови договору.

Далі позивач зазначила, що оскільки всі права та обовязки за Попереднім договором покладені виключно на неї, як на сторону договору, вона особисто, на виконання його умов, сплатила відповідачу свої особисті кошти у сумі 398 370 грн.

29.08.2016 року вона звернулась до відповідача із заявою про те, що не має наміру укладати Основний договір та просила повернути сплачені нею гарантійні платежі у розмірі 398 370 грн., за відрахуванням 10 % штрафу, як було передбачено п.6.1 Попереднього договору, однак їй було відмовлено з посиланням необхідності надання для цього письмової згоди її колишнього чоловіка ОСОБА_3

Позивача вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки положення Попереднього договору не дають підстав вважати, що договір містить будь які права на користь третьої особи, який не є стороною договору. Тому просила суд стягнути із відповідача на свою користь 358 533 грн., підтвердити, що попередній договір від 06 жовтня 2015 року є розірваним із 29 серпня 2016 року.

Відповідач та третя особа не визнали позов й просили у його задоволенні відмовити.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року позов задоволено частково.

Розірвано попередній договір від 06 жовтня 2015 року, укладений між приватною проектно-пошуково-виробничою фірмою «М-ЕКО» й ОСОБА_2 та стягнуто із відповідача на користь позивачки ОСОБА_2 частину грошових коштів за попереднім договором від 06 жовтня 2015 року, у розмірі 179 266 грн. 50 коп., а також судові витрати у розмірі 1 792 грн. 66 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням позивачка подала апеляційну скаргу посилаючись на те, що суд вийшов за межі позовних вимог та фактично даним рішенням вирішив спір про поділ майна подружжя, що не було предметом дослідження, оскільки спірні правовідносини виникли із договірних правовідносин між нею та приватною проектно-пошуково-виробничою фірмою «М-ЕКО». Що стосується поділу майна подружжя, спір розглядається судом в рамках іншої справи, тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 й ПППВФ «М-ЕКО» укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу і внесений до реєстру за номером 2065.

За умовами цього договору сторони зобовязалися протягом трьох місяців з моменту введення в експлуатацію житлового комплексу за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Черняховського, будинок 20 та реєстрації за продавцем права власності укласти договір купівлі-продажу квартири, яка буде складатися із двох кімнат та буде знаходитися на девятому поверсі житлового комплексу (а.с.6-11).

Відповідно п.6.1 Попереднього договору у випадку відмови або ухилення покупця від укладання Основного договору покупець зобовязаний сплатити на користь продавця штраф у розмірі 10 % від суми фактично внесеного покупцем гарантійного платежу.

На час укладення попереднього договору від 06 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, яким була складена письмова заява про надання згоди на укладення попереднього договору, що також посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу і внесена до реєстру за номером 2064.

Позивачкою ОСОБА_2 на виконання умов Попереднього договору від 06 жовтня 2015 року було сплачено відповідачу ПППВФ «М-ЕКО» гарантійні платежі у загальній сумі 398 370 грн. (а.с.16).

29 серпня 2016 року, 06 вересня 2016 року та 30.09.2016 року позивачка ОСОБА_2 зверталася до відповідача ПППВФ «М-ЕКО» із письмовими заявами, вказала, що не має наміру укладати Основний договір, тому просила розірвати Попередній договір та повернути сплачені нею кошти на умовах визначених договором (а.с.12-13).

Листом від 19 жовтня 2016 року відповідач ПППВФ «М-ЕКО» повідомив ОСОБА_2 про те, що для розірвання попереднього договору від 06 жовтня 2015 року необхідна нотаріально посвідчена письмова згода ОСОБА_3 на розірвання цього правочину (а.с.15).

Зазначені обставини не заперечуються сторонами.

Відповідно до змісту ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з наявності спірних правовідносин щодо поділу спільного сумісного майна із третьою особою ОСОБА_3, проте не звернув увагу на ту обставину, що ОСОБА_3 не був стороною Попереднього договору і йому не належить право вимоги щодо розірвання цього договору та наслідків цього, відповідно до ст. 651 ЦК України.

Таким чином, вирішуючи справу, суд, в порушення вимог ст. 213 і 214 ЦПК України, невірно визначився з характером спірних правовідносин та застосував до спірних договірних правовідносин, правові норми Сімейного законодавства, які в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки суд фактично вийшов за межі позовних вимог та вирішив спір про поділ майна подружжя, при цьому не дослідивши правовідносини, які склались між позивачкою та третьою особою, як подружжям та обставин набуття ними спільного сумісного майна.

Так, сторони не заперечують, що в провадженні суду в рамках іншої цивільної справи, досліджуються обставини щодо поділу спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, судове рішення в оскаржуваній частині щодо часткового стягнення коштів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів, приходить до висновку, що в даному випадку позивачці, як стороні Попереднього договору у звязку з його розірванням підлягають поверненню кошти в сумі 358 533 грн. за відрахуванням 10 % штрафу, як передбачено п.6.1 Попереднього договору, саме таку суму слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується та підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на з відповідача на користь позивачки належить стягнути 7529,19 грн. судових витрат (3585,33 за подачу позову + 3943,86 за подачу скарги).

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року скасувати в частині стягнення коштів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з приватної проектно-пошуково-виробничої фірми «М-ЕКО» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 358 533 (триста пятдесят вісім тисяч пятсот тридцять три) грн., а також судові витрати у розмірі 7529 (сім тисяч пятсот двадцять девять) грн. 19 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :