УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Ленінський відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», про визнання недійсними результатів торгів, свідоцтва про право власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про припинення державної реєстрації права власності на частку квартири, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Филиппової Тетяни Миколаївни на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 11 травня 2001 року, належить кімната площею 11,3 кв.м в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 липня 2001 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в рівних частках належало на праві власності приміщення квартири спільного заселення АДРЕСА_1: загальна площа квартири становить 31,5 кв.м, згідно із технічним паспортом площа належної їм кімнати становила 18,4 кв.м. Однак, внаслідок самовільно проведеної реконструкції квартири з переплануванням та добудовою житлової прибудови (приміщення №№ 14-6, 14-7, 14-8) квартира АДРЕСА_1 стала чотирьохкімнатною із загальною площею 84,6 кв.м, житловою площею -

52,1 кв.м. При цьому після вказаної реконструкції кімната житловою площею 11,3 кв.м, яка належала ОСОБА_3, фактично відсутня.

01 червня 2012 року Миколаївською філією товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» (далі - ТОВ «Укрспецторг Групп») були проведені прилюдні торги з реалізації належної ОСОБА_4 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, переможцем яких стала ОСОБА_5

Враховуючи, що майно, яке було реалізоване на прилюдних торгах насправді не існує, а торги були проведені з порушенням вимог публічності, ОСОБА_3 просив визнати їх, а також видане ОСОБА_5 свідоцтво про право власності від 19 липня 2012 року на квартиру АДРЕСА_1, недійсними.

У травні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому просили припинити державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на частку квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначали, що житлова кімната площею 11,3 кв.м в спірній квартирі відсутня та не існувала на час укладення договору купівлі-продажу від 11 травня 2001 року, у зв'язку з попередньою реконструкцією будинку АДРЕСА_1. Крім того, ОСОБА_3 ніколи не проживав у спірній квартирі та не користувався нею.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсними прилюдні торги від 21 червня 2012 року з реалізації арештованого нерухомого майна: 1/2 частини квартири загальною площею 31,5 кв.м, житловою площею 18,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 348 від 19 липня 2012 року, посвідчене приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Шиліною Г.М., зареєстроване в реєстрі за № 233.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») - Филиппова Т.М., посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В частині вирішення зустрічних позовних вимог судові рішення не оскаржуються, а тому не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оспорювані прилюдні торги були проведені щодо нерухомого майна, яке внаслідок самовільної реконструкції насправді не існує, реєстрація права власності на самовільно проведену реконструкцію відсутня, а тому таке майно не є об'єктом цивільних прав та обов'язків в розумінні ст. ст. 177, 179 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись із висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно договору купівлі - продажу від 11 травня 2001 року ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_3 купив кімнату площею 11,3 кв. м в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 (загальною площею 19,4 кв. м, жилою площею 11,3 кв. м).

Внаслідок приватизації житлового фонду ОСОБА_4 та ОСОБА_7

16 липня 2001 року видано свідоцтво про право власності на житло, за яким останнім в рівних частках належало на праві власності приміщення квартири спільного заселення АДРЕСА_1: загальна площа квартири (кімнати) становить

31,5 кв. м, згідно із технічним паспортом площа належної їм кімнати становить 18,4 кв. м.

За даними технічного паспорту на момент укладення позивачем договору купівлі-продажу від 11 травня 2001 року квартира спільного заселення АДРЕСА_1 складалася з жилих кімнат площею 11,3 кв.м та 18,4 кв.м, а також кухні площею 9,7 кв.м, коридору площею 8,5 кв.м, ванної кімнати площею 2 кв.м, вбиральні площею 1 кв.м.

У 2005 році Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації було проведено роботи з поточної технічної інвентаризації зазначеної квартири спільного заселення та встановлено, що внаслідок самовільно проведеної реконструкції квартири АДРЕСА_1, з переплануванням та добудовою житлової прибудови, квартира АДРЕСА_1 стала чотирьохкімнатною загальною площею 84,6 кв.м та житловою 52,2 кв.м.

Тобто, після самовільної реконструкції квартири кімната житловою площею 11,3 кв. м., що належала ОСОБА_3 фактично відсутня, як відокремлене приміщення.

20 квітня 2011 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу в розмірі 553 397 грн 99 коп.

07 лютого 2012 року на підставі технічного паспорту на спірну нерухомість, складеного станом на 2001 рік, державним виконавцем проведено опис й арешт майна, належного ОСОБА_4, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до договору № 15-0050 від 01 червня 2012 року Миколаївською філією ТОВ «Укрспецторг Групп» були проведені торги з реалізації арештованого нерухомого майна: 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, загальною площею 31,5 кв. м, житловою площею 18,4 кв. м.

За результатами торгів ОСОБА_5 було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 348 від 19 липня

2012 року, про що було внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Звертаючись до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

ОСОБА_3 просив визнати недійсними результати торгів та свідоцтво про право власності, виданого на підставі вказаних торгів.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, установлених ч. 1 ст. 215 вказаного Кодексу.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15.

Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, при цьому сторонами за договором купівлі-продажу нерухомого майна з прилюдних торгів є продавець - ТОВ «Укрспецторг Групп», який діяв на підставі договору № 15-0050 від 01 червня 2012 року, а покупцем - ОСОБА_5

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 вирішуючи питання про те хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором необхідно виходити з умов договору, що укладається між ДВС та спеціалізованою організацією. У випадку якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом ДВС договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу ДВС, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є ДВС. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом ДВС договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація.

Суди не врахували того, що у справах про визнання недійсними прилюдних торгів сторонами у справі мають бути продавець і покупець, однак у даній справі, ні Ленінський відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, ні ТОВ «Укрспецторг Групп» не є відповідачами.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій постановили оскаржувані судові рішення з порушенням норм процесуального права, не визначились із суб'єктним складом, характером спірних правовідносин, не встановили хто є продавцем за оскаржуваним правочином, а тому вони підлягають скасуванню з підстав, зазначених у

ст. 388 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Филиппової Тетяни Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 17 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Т.О.Писана

О.В. Попович