АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/3735/16-ц Головуючий у 1-й інстанції - Галась І.А.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/4474/2017 Доповідач - Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 359 701 грн. 82 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 200 000 грн. основного боргу, 3% річних за період з 11.03.2014 року по 21.12.2016 року у розмірі 16 701,82 грн., інфляційні втрати за період з березня 2014 року по листопад 2016 року у розмірі 195 400 грн. та судові витрати у розмірі 4 846,23 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу позивача підтримав, проти апеляційної скарги відповідача заперечив.

Представник відповідача апеляційну скаргу відповідача підтримав, проти апеляційної скарги позивача заперечив.

Інші учасники процесу в засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом, в я якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.12.2016 року просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 200 000 грн. основного боргу, 3% у розмірі 16 701 грн. 82 коп. та інфляційні втрати в розмірі 195400 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Посилається на те, що 21.12.2013 року ТОВ «Управлінська Компанія «Піонер Сервіс» прийняло, а вона передала в якості внеску до статутного капіталу КТП-160/10/0,4-У-1 №1799, №2487, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 200 000 грн. Відповідно п.2 протоколу №2 загальних зборів ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» прийнято рішення про зміну розподілу часток у статутному капіталі Товариства наступним чином: ОСОБА_3 - володіє часткою 1062924 грн., що становить 74,60% статутного капіталу товариства; ОСОБА_5 - володіє часткою 162021 грн., що становить 11,40% статутного капіталу товариства; ОСОБА_6 володіє часткою 200 000 грн., що становить 14% статутного капіталу товариства. Відповідно до п. 3 резолютивної частини протоколу №2 прийнято рішення про затвердження статуту ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» у новій редакції. У лютому 2014 року між позивачкою та відповідачем укладено договір №б/н купівлі-продажу частини від частки у статутному капіталі Товариства. Відповідно до п. 1.1 договору продавець передає у власність покупцю частку розміром 14% від загального розміру статутного капіталу ТОВ «Управлінська Компанія «Піонер Сервіс», а покупець приймає частку і зобов'язується оплатити її в порядку і на умовах, визначених даним договором. Відповідно до п.п.4.1, 4.2 договору ціна договору становить 200 000 грн. та повинна бути сплачена покупцем протягом десяти днів з дати укладання договору. Також позивачка зазначає, що згідно п.1 протоколу №3, на підставі договорів купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства, укладених учасниками товариства ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з учасником ОСОБА_3, виключити зі складу учасників товариства ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Відповідно до п.2 резолютивної частини протоколу №3, у зв'язку з продажем часток учасників товариства розподілено частки у статутному капіталі наступним чином: ОСОБА_3 володіє часткою 1424945 грн., що складає 100% статутного капіталу товариства. Таким чином, позивач вказує, що вона передала, в відповідач (покупець) прийняв у власність частку розміром 14% від загального розміру статутного капіталу ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс». Претензій від відповідача щодо якісних та/або кількісних ознак предмету договору до позивача не надходило, однак останній свого обов'язку з оплати частки в статутному капіталі не виконав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 21.12.2013 року відбулися загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Піонер Сервіс», до порядку денного яких були включені наступні питання:

- про збільшення розміру статутного капіталу товариства;

- про зміну розподілу часток у статутному капіталі;

- про затвердження статуту товариства у новій редакції у зв'язку зі збільшенням розміру статутного капіталу;

- про надання доручення директору товариства провести реєстраційні дії.

За результатами проведення загальних зборів було прийнято рішення, оформлене протоколом №2 від 21.12.2013 року, згідно з яким вирішено:

-збільшити розмір статутного капіталу товариства на 1 424 945 грн.;

-змінити розподіл часток у статутному капіталі товариства наступним чином: ОСОБА_3 володіє часткою 1 062 924,00 грн., що становить 74,6% статутного капіталу товариства; ОСОБА_5 володіє часткою 162 021,00 грн., що становить 11,4% статутного капіталу товариства; ОСОБА_1 володіє часткою 200 000,00 грн., що становить 14% статутного капіталу товариства;

-затвердити статут товариства у новій редакції;

-уповноважити директора товариства Герштуна Р.В. на проведення державної реєстрації нової редакції статуту.

На виконання вищевказаного рішення загальних зборів учасників товариства, відповідно до акту приймання-передачі №4 від 23 грудня 2013 року, ОСОБА_1 передала, а ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» в особі директора Герштуна Р.В., який діє на підставі статуту прийняв у якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» трансформаторну підстанцію КТП-160/10/0,4-У-1 зав. № 1799, № 2487, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 200 000 грн. (т. 1 а.с.10)

Відповідно до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства від 28 лютого 2014 року, укладеного між позивачкою, як продавцем, та ОСОБА_3, як покупцем, позивачка передала у власність відповідачу частку розміром 14,2% від загального розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Піонер Сервіс», а відповідач прийняв частку і зобов'язався оплатити її в порядку і на умовах, визначених договором. Розмір частки: 202 000 грн. (т.1 а.с. 157, 158 ).

Згідно п.4.1, 4.2 ціна договору становить 202 000,00 грн. та повинна бути сплачена у повному обсязі покупцем продавцю протягом десяти днів з дати укладення цього договору.

28.02.2014р. відбулися загальні збору учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Піонер Сервіс», до порядку денного яких були включені наступні питання:

- про виключення зі складу учасників товариства;

- про зміну розподілу часток у статутному капіталі;

- про затвердження статуту товариства у новій редакції у зв'язку зі збільшенням розміру статутного капіталу;

- про надання доручення директору товариства провести реєстраційні дії.

За результатами проведених загальних зборів було прийнято рішення, оформлене протоколом №3 від 28.02.2014 року, згідно з яким вирішено:

- на підставі договорів купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, укладених учасниками товариства ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з учасником ОСОБА_3, виключити зі складу учасників товариства ОСОБА_5 та ОСОБА_1;

- у зв'язку з продажем часток учасників товариства розподілити частки у статутному капіталі наступним чином: ОСОБА_3 - володіє часткою 1 424 945,00 грн., яка становить 100% статутного капіталу товариства;

- затвердити статут ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» у новій редакції;

- уповноважити директора Товариства Герштуна Р.В. на проведення державної реєстрації нової редакції статуту.

Відповідно до наданої до матеріалів справи копії рішення господарського суду Київської області від 07 вересня 2016 року, яке постановою Київського апеляційного господарського суду від 10 листопада 2016 року було залишено без змін, в задоволенні позову ОСОБА_8 до ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» про скасування рішення, акту та статуту товариства, було відмовлено. Предметом даного позову були рішення загальних зборів учасників від 21.12.2013 року №2 в частині прийняття ОСОБА_1 до складу учасників товариства з відчуженням їй частки у розмірі 200 000 грн. та збільшення статутного капіталу товариства за рахунок майнового вкладу громадянки ОСОБА_1, а саме трансформаторної підстанції КТП-160/10/0,4-У-1 зав № 1799, №2487 та скасування статуту ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс», в редакції затвердженій протоколом від 21.12.2013 року №2 в частині прийняття ОСОБА_1 до складу учасників товариства, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не була наділена повноваженнями на передання трансформаторної підстанції до статутного капіталу товариства.

Згідно вищезазначених судових рішень, господарські суди обох інстанцій дійшли висновків, що не було встановлено обставин, які свідчили б про порушення корпоративних прав позивача. Судом також не було встановлено безпосереднього взаємозв'язку між свободою реалізації позивачем ОСОБА_8 своїх корпоративних прав, включаючи та не обмежуючись правом на вільне розпорядження власною часткою у статутному капіталі товариства відповідача, з тим, що у 2013 року до складу учасників товариства відповідача була прийнята ОСОБА_1, яка здійснила внесок до статутного капіталу товариства у вигляді трансформаторної підстанції.

Згідно ст.147 ЦК України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка учасника може бути відчужена третій особі.

Згідно ст. 10 п. «д», ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі. Частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути відчужена до повної її сплати лише в тій частині, в якій її уже сплачено. У разі придбання частки (її частини) учасника самим товариством з обмеженою відповідальністю воно зобов'язане реалізувати її іншим учасникам або третім особам протягом строку, що не перевищує одного року, або зменшити свій статутний капітал відповідно до статті 52 цього Закону. Протягом цього періоду розподіл прибутку, а також голосування і визначення кворуму у вищому органі проводяться без урахування частки, придбаної товариством.

Відповідно до п.8.5 статуту ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» (нова редакція), затвердженого протоколом №2 загальних зборів учасників товариства від 21.12.2013 року, учасник товариства за згодою решти учасників може продати або іншим чином відступити свою частку (її частину) в статутному (складеному) капіталі одному чи кільком Учасникам товариства, а також одній чи кільком третім особам.

При передачі частки (її частини) відбувається одночасний перехід всіх прав та обов'язків, що належали учаснику, який відступив її повністю або частково.

З аналізу наведених норм та положень статуту ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» слідує, що частка у статутному фонді товариства є власністю учасника товариства, якою він може розпоряджатися за власним розсудом, у тому числі відчужувати її або її частину на користь інших учасників цього товариства.

Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами. (ст. 629 ЦК України)

Встановивши обставини справи, порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства щодо оплати її вартості за ціною 200 000 гривень, суд дійшов висновків про правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 200 000 грн. та вимог про стягнення трьох процентів річних у розмірі 16 701 грн. 82 коп. відповідно до розрахунку позивача.

Суд першої інстанції критично оцінив розрахунок інфляційних втрат наданий стороною позивача та частково задовольнив вимогу про стягнення інфляційних втрат у розмірі 143 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення боргу у розмірі 200 000 грн. та 3% річних в розмірі 16 701 грн. 82 коп. та не погоджується з рішенням суду в частині часткового задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення судуповинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11).

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Задовольняючи вимогу про часткове стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у розмірі 143 000 грн., судом першої інстанції не наведено жодного розрахунку вказаної суми, чим допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегією суддів перевірено розрахунок інфляційних нарахувань наданий позивачем та встановлено, що розрахунок здійснено відповідно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ за відповідний період, а саме з 11 березня 2014 року по 21 грудня 2016 року, розмір яких становить 195 400 грн.

З підстав наведеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати у справі належить розподілити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони зводяться до посилань щодо відсутності у ОСОБА_1 права на внесення коштів до статутного капіталу ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс». Вказані доводи не є предметом доказування у даній справі в розумінні норм ЦПК України.

Крім того, на час розгляду апеляційних скарг договір купівлі - продажу частини від частки у статутному капіталі ТОВ «Управлінська компанія «Піонер Сервіс» від 28.02.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не розірвано, не змінено та не визнано недійсним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують та не впливають на рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 200 000 (двісті тисяч) грн. основного боргу, 3% річних за період з 11.03.2014 року по 21.12.2016 року у розмірі 16 701 (шістнадцять тисяч сімсот одна) грн. 82 коп., інфляційні втрати за період з 11 березня 2014 року по 21 грудня 2016 року у розмірі 195 400 (сто дев'яносто п'ять тисяч чотириста) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4 121 грн. 02 коп. та 704 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді