Справа № 500/1396/17
Провадження № 2/500/1876/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

при секретарі Сирбу Г.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2017 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовними вимогами, які уточнював та доповнював та просить встановити факт його постійного проживання однією сімєю з ОСОБА_6 з 2007 року до дня відкриття спадщини, тобто до 10.09.2016 року за адресою: АДРЕСА_1, та визнати за ним, як спадкоємцем за законом четвертої черги, право власності на 9/51 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що складає квартиру АДРЕСА_2, мотивуючи тим, що вищевказане майно належить його бабусі ОСОБА_6. Позивач з 2004 року, будучи студентом, постійно проживав з бабусею ОСОБА_6 однією родиною, вели спільне господарство, були повязані спільним побутом. 10.09.2016 року ОСОБА_6 померла, після її смерті відкрилась спадщина на 9/51 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що складає квартиру АДРЕСА_2.Спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги після смерті ОСОБА_6 немає, позивач ОСОБА_3 проживав однією сімєю з ОСОБА_6, у звязку з чим він відноситься до кола спадкоємців четвертої черги. Позивач прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно мешкав разом із спадкодавцем. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, у звязку з відсутністю документів, які б свідчили про прийняття спадщини та підтвердження факту родинних стосунків.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 9/51 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що складає квартиру АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6, що підтверджено договором купівлі-продажу від 13.07.1992 року, посвідченим державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 в реєстрі за №2/3233 та зареєстрованим в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №66/101 від 30.07.1992 року.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 467188 від 12.09.2016 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_6 померла 10.09.2016 року.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 47123743 від 17.03.2017 року, наданою приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги відповідно до ст. 1261 - 1263 ЦК України після смерті ОСОБА_6, немає.

Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Досліджуючи показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_2 судом було встановлено, що ОСОБА_3 був онуком ОСОБА_6, він з 2006 року мешкав разом із ОСОБА_6 однією сімєю в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, вони вели спільне господарство, після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_3 сплачував комунальні послуги, витрати на її поховання, тобто були повязані взаємними правами та обовязками, та відносини які склались між ними є сімейними, як між бабусею та онуком, отже ОСОБА_3 має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги після смерті ОСОБА_6, померлої 10.09.2016 року, відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України.

Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає, що підтверджено інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №47551607 від 26.04.2017 року, наданою приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №47588238 від 29.04.2017 року, наданою Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, згідно яких встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 на час відкриття спадщини постійно мешкав разом із ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджено довідкою комунального підприємства «Житсервіс-2» від 04.12.2007 року та поясненнями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_2 в судовому засіданні, які дійсно підтвердили факт спільного проживання однією сімєю, тобто ОСОБА_3 вважається таким, який фактично прийняв спадщину.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8 від 17.03.2017 року за №118/01-16 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю документів, які б свідчили про прийняття спадщини та підтвердження факту родинних стосунків.

Проаналізувавши докази, що є в матеріалах справи, показання свідків, суд дійшов до висновку, що стосунки, які склались між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були сімейними, вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, отже ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_6, померлої 10.09.2016 року, тому підлягає задоволенню позов ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_6 з 2007 року по день відкриття спадщини, тобто до 10.09.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_3 право власності на 9/51 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 213-215, ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222, 1264, 1268, 1270 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 однією сімєю з ОСОБА_6 з 2007 року до дня відкриття спадщини, тобто до 10.09.2016 року за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 10.09.2016 року, право власності на 9/51 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що складає квартиру АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_10