УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного банку комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного банку комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом, який уточнило в ході розгляду справи, та остаточно просило стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 727,47 доларів США, що за курсом Національного банку України складало 605 287 грн 84 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 26 квітня 2007 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір

№ PLRMGК00007733, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 7200,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 28 квітня 2027 року.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем ОСОБА_4 своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 11 березня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 23 727,47 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 7067,98 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 5614,32 доларів США, заборгованість з комісії за користування кредитом - 907,20 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 8998,76 доларів США, штраф (фіксована частина) - 9,80 доларів США, штраф (процентна складова) - 1129 грн 41 коп., банк просив задовольнити позов.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області

від 11 серпня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLRMGК00007733 від 26 квітня 2007 року станом на 11 березня 2016 року в сумі 23 727 доларів США 47 центів, а саме: кредит в сумі 7 067 доларів США 98 центів, проценти - 5 614 доларів США 32 центи, комісію - 907 доларів США 20 центів, пеню - 8 998 доларів США 76 центів, штраф (фіксована частина) - 9 доларів США 80 центів, штраф (процентна складова) - 1 129 доларів США 41 цент, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 березня 2016 року становило 605 287 грн 84 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області

від 11 серпня 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №PLRMGК00007733 від 26 квітня 2007 року станом на 11 березня 2016 року в сумі 23 727 доларів США 47 центів скасовано та у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржувалося в апеляційному порядку ОСОБА_5 тільки в частині вирішення позовних вимог банку до неї та в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядалося, а тому на предмет законності й обґрунтованості в частині вирішення позову до ОСОБА_4 судом касаційної інстанції також не перевіряється.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення ОСОБА_5 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов банку до ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що вказаний кредитний договір було укладено відповідачем ОСОБА_4 у період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, яка письмово надала згоду на укладення цього договору та договору іпотеки, а тому дійшов висновку, що внаслідок укладення цього кредитного договору у відповідачів, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх житловий будинок, також виникло зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення отриманих кредитних коштів, виконання якого відповідачі повинні здійснювати як солідарні боржники.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАК КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15, та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність того факту, що кредитний договір було укладено одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержані за договором кошти використано на її потреби, оскільки після розірвання шлюбу сторони з позовом про розподіл спільного майна подружжя до суду не зверталися і ОСОБА_4 є єдиним власником придбаного за кредитні кошти житлового будинку; при цьому судом враховано, що заочним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2012 року звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором на предмет іпотеки, яке оскаржувалося в апеляційному порядку ОСОБА_5, та було залишено без змін рішенням апеляційного суду Полтавської області від 01 квітня 2013 року, у зв'язку із тим, що договір іпотеки та кредитний договір буди укладені ОСОБА_6 та саме він був належним відповідачем у цій справі (а. с. 71-72).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного банку комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

Т.О. Писана