АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2752/17 Справа № 209/3482/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Багбая Є. Д. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року

по цивільній справі за поданням Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська Добридніка С.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересніі 2016 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська надійшло подання Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська Добридніка С.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року тимчасово обмежено боржнику, громадянину України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1,який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України - до моменту фактичного виконання виконавчого напису нотаріуса № 1571 від 25 травня 2016 року вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського МНО Завалієва А.А. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" суми боргу в розмірі 31404 гривень 81 копійок.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати, і постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 52068350 з виконання виконавчого напису № 1571 від 25 травня 2016 року вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського МНО Завалієва А.А. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" суми боргу в розмірі 31404 гривень 81 копійок.

30 серпня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення посадової особи, про що винесено відповідну постанову, копію якої направлено сторонам. У встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення, боржник рішення не виконує. Враховуючи значну суму боргу за виконавчим документом та відсутність реального погашення боргу, а також беручи до уваги, що боржник приховує від державного виконавця дані стосовно отримання доходів є підстави вважати, що боржник може виїжджати за межі України і в даному праві боржника можливо обмежити останнього до повного виконання ним цивільних зобов'язань. Про виконавчий напис боржнику відомо, проте небажання виконувати, покладеного обов'язку щодо виплати коштів стягувачеві, виконувати законні вимоги державного виконавця та виконавчого напису в цілому, з боку боржника є очевидним.

Суд першої інстанції задовольняючи подання виходив з того, що боржник ухиляється від добровільного виконання виконавчого напису, на виклики до державного виконавця не з'являється, та нехтує законними вимогами державного виконавця, тому мається необхідність задоволення подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2.Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками.

Відповідно до вимог ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно п.5 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду.

З оскаржуваної ухвали суду вбачається, що приймаючи рішення про обмеження права виїзду боржника за межі України, судом першої інстанції було встановлено, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, на виклики до державного виконавця не з'являється та нехтує законними вимогами державного виконавця.

Однак, колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції, оцінюючи докази та ухвалюючи рішення про заборону виїзду, не враховано наступне.

На підтвердження обізнаності боржника про відкриття виконавчого провадження суду надано роздруківку про відправлення рекомендованих листів (а.с.8).

Проте, судом першої інстанції належним чином не досліджено цей доказ та не встановлено, що підтвердженням отримання рекомендованого листа є повідомлення про вручення з особистим підписом отримувача.

Таким чином, надані докази державним виконавцем не лише не підтверджують факту обізнаності боржника про наявність виконавчого провадження, а навпаки, спростовує його.

Доказів іншого, а ні суду першої, а ні апеляційної інстанції надано не було.

Отже, державним виконавцем не підтверджено факт обізнаності боржника про наявність відкритого виконавчого провадження, що виключає свідомість невиконання судового рішення, наявність в його діях/бездіяльності умислу.

Також, із матеріалів справи вбачається, що боржник не має грошових коштів на рахунках та отримує пенсію (а.с.12-13)..

Проте, з матеріалів справи вбачається наявність у боржника об'єкта нерухомого майна (а.с. 10).

Відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Порядок звернення стягнення на майно боржника у виконавчому провадженні регламентовано главою 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, відсутність у боржника грошових коштів на рахунках не перешкоджає виконанню судового рішення за рахунок майна боржника в порядку, встановленому Законом.

Державним виконавцем не надано належних доказів того, що боржник, перешкоджав у вчиненні виконавчих дій із звернення стягнення на майно та виконанню судового рішення в цілому.

Колегія суддів вважає, що державним виконавцем Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області не доведено факту ухилення боржника від виконання зобов'язання за судовим рішенням.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

З огляду на викладене, судом неповно досліджені обставини у справі. Наявні у справі докази не доводять обставини, що мають значення у справі, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Судом порушено ст. ст.60, 212, 213 ЦПК України, внаслідок чого, суд дійшов помилкових висновків та прийняв незаконне та необґрунтоване рішення про заборону права виїзду за межі України ОСОБА_2

Відповідно до ст. 312 ЦПК України постановления судом першої інстанції ухвали з порушенням норм процесуального права є підставою для скасування цієї ухвали в апеляційному порядку.

За наведених обставин, колегія суддів вважає передчасним застосування до ОСОБА_2, як до боржника, з метою виконання ним своїх боргових зобов»язань такого заходу впливу, як тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, а тому, колегія суддів вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року - скасувати.

У задоволенні подання Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська Добридніка С.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко