Справа №705/118/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої судді: Мазуренко Ю.В.

при секретарі Романовій О.М.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умані цивільну справу за позовом Приватного Акціонерного Товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про стягнення сплаченого страхового відшкодування. В позові позивач вказує, що 23.05.2014 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ТОВ «РОСТ» уклали договір страхування № ПК 002227 майнових інтересів власника автомобіля НОМЕР_1. В позові вказано, що 29.01.2015 р. по вул. Чкалова в м. Умані сталась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_2, та застрахованого автомобіля НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4. В позовній заяві зазначено, що «…Відповідно до постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 р. в справі № 705/716/15-п відносно ОСОБА_5 було встановлено, що 29 січня 2015 р. о 12 год. 00 хв. в м. Умані по вул. Чкалова під час вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, автомобілем НОМЕР_2, керував ОСОБА_2, однак останній поспішав на похорони свого родича, тому попросив ОСОБА_5 як власника автомобіля взяти вину на себе…». В позові вказано, що внаслідок зазначеного ДТП був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до звіту № 30/01-217 з оцінки транспортного засобу від 07.02.2015 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_1, становить 31129,18 грн., а відповідно до рахунку-фактури № СМУ00004051 вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, становить 69761,81 грн. 27.02.2015 року було складено Страховий акт № 105804 та 13.03.2915 року було складено Страховий акт № 105804 на доплату, відповідно до яких вартість страхового відшкодування склало 60315,39 грн. Відповідно до платіжного доручення № 3455 від 02.03.2015 року та платіжного доручення № 4422 від 17.03.2015 року АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило страхувальнику страхове відшкодування за ремонт автомобіля НОМЕР_1, в розмірі 60315,39 грн. Оскільки фактичні витрати страхової компанії, повязані з цим страховим випадком складають 60315,39 грн., позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 60315,39 грн. та покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 12.01.2017 р. дану цивільну справу було визначено до розгляду судді Горячківській Л.В.

Згідно розпорядження від 07 лютого 2017 року (№ 200/17) за підписом керівника апарату Уманського міськрайонного суду, було проведено повторний автоматизований розподіл даної справи, оскільки суддя Уманського міськрайонного суду Горячківська Л.В. відсторонена від посади судді.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2017 року - справу було передано для розгляду судді Уманського міськрайонного суду Мазуренко Ю.В., яку суддя прийняла до свого провадження.

21.03.2017р. позивач ОСОБА_2 подав заперечення проти позову, в якому просив задовольнити позов в частині стягнення з нього витрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 31129,18 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовити, а також розподіл судових витрат здійснити з урахуванням норм ст. 88 ЦПК України. В обґрунтування вказаних вимог посилався на те, що при огляді та описі пошкоджень і визначенні типу ремонтної операції забезпеченого транспортного засобу оцінювачем було встановлено, що всього пошкоджено 6 деталей, з них заміні підлягають деталі автомобіля зазначені під порядковими номерами 3 і 6. Інші деталі підлягають ремонту. Про те, що під час ДТП були пошкоджені саме деталі зазначені в протоколі огляді свідчить і фото таблиця до звіту. Також в запереченні вказано, що вартість матеріального збитку рівна вартості відновлювального ремонту без врахування значення коефіцієнта фізичного зносу та величини втрати товарної вартості, і на думку відповідача, ця сума становить 31139,18 грн. Саме вказана сума є достатньою для відновлення транспортного засобу страхувальника до стану, в якому він перебував до ДТП і вона ж є прямим збитком страхувальника. Як свідчать інші матеріали, додані до позовної заяви, а саме рахунок-фактура № СМУ 00004051 від 03.03.2015 року, при відновленні автомобіля ремонт деталей, зазначених під номерами 1, 2, 4 не проводився вони, як і деталі за номерами 3 і 6 були замінені на нові. Крім того, відповідно до згаданого рахунку-фактури всього було замінено 16 деталей, а не 2 деталі, як було визначено субєктом оціночної діяльності, в звязку з чим вартість відновлювального ремонту була завищена до 69761,81 грн. Вищевказане вказує на те, що позивачем, при складанні страхового акту не взято до уваги, що власником забезпеченого автомобіля при його відновленні були замінені на нові і ті деталі, які не були пошкоджені в результаті ДТП як вказувалось вище, 16 деталей замість 2. Також були замінені повністю ті деталі, які згідно з висновком субєкта оціночної діяльності цілком підлягали ремонту. Як наслідок, позивачем без належних підстав заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача затрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 60315,39 грн. замість 31139,18 грн., які перевищують розмір реального збитку на суму 29176,21 грн. Відповідач в запереченні вказує, що позивач вправі розпоряджатися своїми коштами як завгодно на свій розсуд, проте, в порядку регресу він вправі стягувати виключно суму коштів, яка відповідає розміру матеріального збитку, завданого винною особою потерпілому (страхувальнику).

Представник позивача в судове засідання не зявився, проте надав до суду письмове клопотання про проведення розгляду справи без участі представника ПрАТ «ПРОСТО-страхування». В заяві також зазначено, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні вказував, що він дійсно був за кермом автомобіля, коли сталося ДТП, однак дуже поспішав на похорон, тому попросив свого друга ОСОБА_5 взяти вину на себе. В послідуючому, після того, як провадження по справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності було закрито, відносно нього працівниками міліції протокол не складався і до відповідальності він не притягувався.

Представник відповідача ОСОБА_1, в судовому засіданні вказував, що позов вони визнають частково, а саме в частині стягнення витрат по виплаті страхового внеску у розмірі 31129,18 грн., а в задоволені іншої частини вимог просить відмовити. При цьому, представник позивача зазначив, що дійсно, 29.01.2015 р. по вул. Чкалова в м. Умані сталась ДТП за участю автомобіля «VOLKSWAGEN Sharan» та застрахованого «Toyota Hilux». Його довіритель ОСОБА_2 під час ДТП керував автомобілем «VOLKSWAGEN Sharan» ( про що стверджує і сам позивач). При цьому, на ОСОБА_2, будь-яких процесуальних документів стосовно дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням його показів даних в судовому засіданні при розгляді адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_5, не було складено. Також представник відповідача в своїх поясненнях в суді вказував, що відповідно до звіту № 30/01-217 з оцінки транспортного засобу від 07.02.2015р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота» становить 31129,18 грн. Він наполягав, що вартість матеріального збитку рівна вартості відновлюваного ремонту без врахування значення коефіцієнта фізичного зносу та величини втрати товарної вартості. Представник відповідача зазначив, що автомобілю «Тойота» було завдано незначні пошкодження, однак власник автомобіля вирішив замінити не тільки деталі, які пошкодились під час ДТП, а й ті деталі, які потребували ремонту до пригоди.

Заслухавши відповідача та його представника, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

23.05.2014 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ТОВ «РОСТ» було укладено договір страхування № ПК 002227, згідно якого позивач застрахував цивільну відповідальність ТОВ «Рост» перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Toyota Hilux», д.н.з. НОМЕР_3 ( а.с.4).

Відповідно до наказу « Про прийняття на роботу» № 19 від 21.04.2004 року, за підписом директора ТОВ «РОСТ», ОСОБА_4 було призначено на посаду водія вантажного автомобіля ( а.с.7).

29 січня 2015 року в м. Умані по вул. Чкалова сталась дорожно-транспортна пригода за участю двох автомобілів. В ДТП автомобіль НОМЕР_2, як встановлено в судовому засіданні, під керування ОСОБА_2, та автомобіль НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4 отримали механічні пошкодження.

29.01.2015р. ПрАТ «ПРОСТО-страхування» було складено повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, в якому міститься схема місця ДТП та викладені ОСОБА_4В фактичні обставини події та видана довідка з зазначенням механічних пошкоджень автомобіля «Toyota Hilux» (а.с.8-9,10).

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП, провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_5 було закрито, в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. В постанові також вказано, що будучи допитаний в якості свідка ОСОБА_2 показав, що дійсно у день ДТП автомобілем керував він, однак дуже поспішав на похорон, тому попросив ОСОБА_5 взяти провину на себе (а.с.11). При цьому, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП, не було досліджено та встановлено, кому належить на праві власності автомобіль «Volkswagen Sharan». Одночасно, в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 зазначив, що власником автомобіля являється ОСОБА_5, без посилання на будь-які підтверджуючі документи з приводу відповідних обставин.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № 272708, власником автомобіля «Volkswagen Sharan» 2.0, реєстраційний номер СА 5245АА, є ОСОБА_6. При цьому, будь-яких документів, що підтверджують право власності ОСОБА_5 на транспортний засіб «Volkswagen Sharan» позивачем надано не було та сторонами, в процесі розгляду справи по суті, не ставилося питання про їх витребування.

Згідно звіту № 30/01-217 від 07 лютого 2015 року, складеного субєктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_7, про оцінку автомобіля НОМЕР_1, вартість відновлювального ремонту автомобіля, визначена за витратним підходом складає 31139,18 грн. Ринкова вартість автомобіля НОМЕР_1, визначена за порівняльним підходом складає 411825 грн. (а.с.18-42).

На підставі заяви ТОВ «Рост» про виплату/доплату страхового відшкодування (а.с.44), страхового акту № 105804 від 27.02.2015 року, складеного ПрАТ «ПРОСТО-страхування» (а.с. 45) та страхового акту № 105804 на доплату від 13.03.2015 року, складеного ПрАТ «ПРОСТО-страхування» (а.с. 47),- ПАТ «ПРОСТО-страхування» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 60315 (шістдесят тисяч триста пятнадцять) грн. 39 коп., що підтверджено платіжним дорученням № 3455 від 02.03.2015 р. (а.с. 46) та платіжним дорученням № 4422 від 17.03.2015 р. (а.с. 48).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за

заподіяний збиток.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961 від 01.07.2004 року містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На позивача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини.

Доведення вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є окремим предметом доказування, та безпосередньо впливає на встановлення підстав виникнення права зворотної вимоги страховика до особи, відповідальної за завдані збитки, з урахуванням частини 1 ст. 993 Цивільного кодексу України, положень статті 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт належності відповідного транспортного засобу та факт того, що відповідач, ОСОБА_2, у встановленому законом порядку визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.01.2015р., що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 88,208, 209, 212, 214, 215, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Приватного Акціонерного Товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Мазуренко