Ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.

суддів: Завгородньої І.М. Коротуна В.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-Центр» про захист прав споживача, визнання пункту договору недійсним та стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-Центр» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-Центр» (далі - ТОВ «Кредо-Центр») про захист прав споживача, визнання пункту договору недійсним та стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19 вересня 2013 року в м. Рівне між ним та ТзОВ «Кредо-Центр» було укладено договір № 131089 про надання послуг, строком його дії до 19 вересня 2033 року, предметом якого є надання відповідачем, який діє від свого імені в інтересах і за рахунок клієнта, фінансової послуги з адміністрування фінансових активів, тобто - системи послуг, спрямованих на придбання клієнтом товару, зазначеного в додатку № 1, на умовах згідно додатку № 2. Орієнтовну вартість товару клієнт визначив у сумі 200 000 грн. Згідно з додатком № 1 до договору визначено розміри: реєстраційного платежу 10 000 грн; адміністративні витрати - 400 грн, обов'язковий платіж - 833 грн 33 коп., загальний платіж 1 233грн 33 коп., комісійний платіж - 10 000 грн.

На виконання умов вказаного договору 19 вересня 2013 року позивачем здійснено оплату реєстраційного платежу в розмірі 10 000 грн.

Бажаючи розірвати вказаний договір посилався на те, що право на розірвання договору про надання послуг передбачено нормами ЦК України та укладеним ним договором. Враховуючи те, що він звернувся до відповідача з вимогою про розірвання договору в межах 14 днів з дня укладення договору, товариство зобов'язане повернути йому сплачений ним реєстраційний платіж у сумі 10 000 грн. У зв'язку з тим, що кошти йому не повернуто, просив їх стягнути в судовому порядку. Крім того, вважав п. 9.3 Додатку 2 до договору таким, що суперечить пунктам 3, 4, 5, 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому на підставі ст. ст. 203,215 ЦК України просив його визнати недійсним.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Кредо-Центр» на користь ОСОБА_3 кошти у сумі 10 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредо-Центр» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судами встановлено, що 19 вересня 2013 року в м. Рівне між ОСОБА_3 та ТзОВ «Кредо-Центр» укладено договір № 131089 про надання послуг, строком його дії до 19 вересня 2033 року, предметом якого є надання відповідачем, який діє від свого імені в інтересах і за рахунок клієнта, фінансової послуги з адміністрування фінансових активів, тобто - системи послуг, спрямованих на придбання клієнтом товару, зазначеного в додатку 1, на умовах згідно додатку 2. Орієнтовну вартість товару клієнт визначив у сумі 200 000 грн.

Згідно з додатком 1 до договору визначено розміри: реєстраційного платежу 10 000 грн; адміністративні витрати - 400 грн, обов'язковий платіж - 833 грн 33 коп., загальний платіж 1 233грн 33 коп., комісійний платіж - 10 000 грн.

На виконання умов вказаного договору 19 вересня 2013 року позивачем здійснено оплату реєстраційного платежу в розмірі 10 000 грн.

Вбачається, що заяву про розірвання договору позивач направив 07 жовтня 2013 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У відповідь на яку 16 жовтня 2013 року ТОВ «Кредо-Центр» надіслано лист, відповідно до якого підтверджено заяву про розірвання договору. У частині вимог щодо повернення сплачених коштів відповіді не надано.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що право на розірвання договору про надання послуг передбачено нормами ЦК України та укладеним ним договором. Враховуючи те, що він звернувся до відповідача з вимогою розірвання договору в межах 14 днів з дня укладення договору, товариство зобов'язане повернути йому сплачений ним реєстраційний платіж у сумі 10 000грн. Крім того, вважав п. 9.3 Додатку 2 до договору таким, що суперечить пунктам 3, 4, 5, 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст.18 цього закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, тобто для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно з п. 9.3 Додатку 2 до договору № 131089 за невиконання та/або неналежне виконання умов договору компанія має право односторонньо припинити дію договору. За таких умов компанія не відшкодовує клієнту сплачені ним реєстраційний платіж та адміністративні витрати.

ОСОБА_3 не наведено жодних обставин на підтвердження невідповідності цього пункту додатку до договору вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не вказано, у чому саме полягає порушення принципу добросовісності сторін договору та яким чином ці умови договору завдають шкоди позивачеві.

За таких обставин, суди обґрунтованого виходили з того, що договір є розірваний, його умови п. 9.3 Додатку 2 до договору № 131089 не суперечать ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 651, ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 4 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктами 4.1 та 8.2 Договору від 19 вересня 2013 року № 31089 передбачено право на розірвання договору за ініціативою однієї із сторін.

Порядок та наслідки розірвання договору встановлені ст. 9 «розірвання договору» загальних умов програми «Кредо-центр», які є невід'ємною частиною договору від 19 вересня 2013року № 31089.

Відповідно до п. 9.1 ст. 9 договору тільки той клієнт, якому не здійснено виплату коштів на придбання товару, має право односторонньо розірвати договір не пізніше 14 календарних днів з дати його укладання. Клієнт зобов'язаний письмово повідомити про відмову від договору шляхом надсилання через відділення поштового зв'язку з повідомленням про вручення заяви та оригіналу договору про надання послуг до центрального офісу компанії. В заяві повинно бути чітко зазначено рішення клієнта щодо припинення дії шляхом розірвання підписаного договору; прохання про повернення суми, оплаченої на момент подання заяви та копію договору про відкриття банківського рахунку, згідно з яким компанія має здійснити повернення оплачених коштів. Тільки за таких умов компанія здійснює повернення оплачених клієнтом коштів не пізніше 30 банківських днів.

Пунктом 9.3 ст. 9 Загальних умов програми «Кредо-центр» передбачено, що реєстраційний платіж та адміністративні витрати не відшкодовуються лише у випадку, одностороннього припинення договору компанією у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

Отже, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що відповідач послуг за договором до його розірвання позивачу не надавав, не встановлено факту невиконання та/або неналежного виконання його умов стороною до розірвання, зобов'язання за договором припинені, враховуючи те, що договором передбачено право на його розірвання стороною правочину в односторонньому порядку, яким скористався позивач направивши на адресу ТОВ «Кредо-Центр» у передбаченому законом порядку вимогу про розірвання договору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що внесений ОСОБА_3 реєстраційний платіж підлягає стягненню з товариства на його користь.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень й зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-Центр» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Т.О. Писана

О.В.Попович