Справа № 199/1128/17
РІШЕННЯ

Іменем України

17.05.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

за участі секретаря Куземи О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зобов'язання вчинити певні дії та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначив, що йому за договором довічного утримання, укладеному 07 липня 2006 року з ОСОБА_4, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_4 має пожиттєве право користування квартирою. Зазначав, що у липні 2015 року в квартиру АДРЕСА_1 самовільно, без згоди позивача, вселились ОСОБА_3 та ОСОБА_2. До теперішнього часу вищезазначена квартира перебуває у володінні ОСОБА_4, позивачу обмежили доступ до квартири, на телефонні дзвінки не відповідають, двері не відчиняють, позбавили можливості належним чином виконувати умови договору довічного утримання.

Позивач посилався на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 06 квітня 2016 року, яке набрало законної сили 11.08.2016 р., по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, яким у позові відмовлено за необґрунтованістю, та встановлено факт самовільного заселення в квартиру АДРЕСА_1 відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 На підставі викладеного, позивач просив усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом зобов'язання ОСОБА_4 надати ключі від вхідних дверей, виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири.

У судовому засіданні позивач зі своїм представником позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

ОСОБА_2, діючи також як представник ОСОБА_4, проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила у задоволенні позову відмовити. Суду пояснила, що вважає своє вселення законним, вселилась у квартиру АДРЕСА_1 з липня 2015 р. разом зі своїм братом ОСОБА_3 з метою догляду за ОСОБА_4, так як остання потребує стороннього догляду. Також зазначила, що заперечує проти надання доступу позивачеві до квартири, в зв'язку з тим, що позивач неналежним чином виконує умови договору довічного утримання та не турбується про ОСОБА_4.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засідання встановлено, що 07.07.2006 р. між ОСОБА_4. та ОСОБА_1 був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Н.В. Водолазською, реєстровий № 8-1408, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_1 належну їй квартиру АДРЕСА_1, а позивач зобов'язався забезпечити утримання та догляд позивачки довічно. Станом на день розгляду справи, в квартирі проживає ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, що не оспорювалось сторонами.

Згідно зі ст. 57, 60-61 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 06 квітня 2016 року, яке набрало законної сили 11.08.2016 р., по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання встановлено відсутність підстав для розірвання договору довічного утримання. Крім того, встановлено, що з липня 2015 року догляд за ОСОБА_4 здійснюють ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які вселились та проживають в квартирі, яка на праві власності належить ОСОБА_1

Вказане судове рішення набрало законної сили і зазначені в ньому обставини в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційними.

У ході судового розгляду відповідач ОСОБА_2 суду пояснила, що в липні 2015 року їй зателефонував брат ОСОБА_3, попросив приїхати до м. Дніпра та надати допомогу власниці квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_4, де він винаймає житлову кімнату, оскільки вона себе погано почувала та скаржилась на біль. З цього часу вони з братом проживають у квартирі АДРЕСА_1 та доглядають за ОСОБА_4 На теперішній час ОСОБА_4 не бажає отримувати будь-яку допомогу від позивача, проти доступу позивача в квартиру заперечує, ключів від вхідних дверей надати не бажає, має намір визнати договір довічного утримання недійсним.

З показань свідка ОСОБА_6, яка є матір'ю позивача, вбачається, що за домовленістю між нею та ОСОБА_4, договір довічного утримання мав бути укладений саме з нею, але за сімейними обставинами він був укладений з її сином ОСОБА_1, проти чого ОСОБА_4 не заперечувала. Протягом усього часу з моменту укладання договору ОСОБА_6 разом з позивачем привозила продукти харчування, ліки та допомагала по господарству. Ключів від квартири вони з сином ніколи не мали, тому з липня 2015 року вони не можуть здійснювати догляд за ОСОБА_4 та виконувати умови договору, де проживають відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки останні не впускають їх до квартир. Згоди на вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач ніколи не надавав.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення.

Таким чином, своїми діями відповідачі грубо порушують права позивача, всупереч вимогам діючого законодавства. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що вказує на те, що цьому права власника відповідає зобов'язання інших осіб утримуватись від порушення його правочинності.

Таким чином, позовні вимоги щодо усунення позивачу перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов'язання надати ключі від вхідних дверей та виселення є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зобов'язання вчинити певні дії та виселення,- задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_4 надати ключі від вхідних дверей квартири.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору, в розмірі 640,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 320,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 320,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, що не були присутніми при його проголошенні,- у той же строк з часу отримання копії рішення.

Суддя