ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3212/17
провадження № 2/753/3461/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали справи за позовом, поданим ОСОБА_2, в якому позивачем вказаний ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з вимогою збільшити розмір відшкодування шкоди, завданої позивачу ушкодженням здоров"я, яка стягується з ОСОБА_4,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов вказаний позов майнового характеру.

Вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: не надано документу на підтвердження повноважень представника позивача, передбаченого ст.42 ЦПК України; відсутнє обгрунтування щодо зміни наявного судового рішення; не вказано поштового індексу щодо адреси відповідача; зміст позовних вимог конкрено не викладено; не вказана ціна позову; не вказано номерів засобів зв"язку сторін; не зазначено доказів щодо реєстрації позивача у Дарницькому районі м. Києва (щодо підсудності справи).

Враховуючи викладене, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів, копію якої позивач отримав 10 лютого 2018 року.

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_2 від 08 грудня 2017 року, в якій також не зазначено конкретного розміру щодо збільшення відшкодування шкоди - щодо змісту вимог та предмету спору, а також не вказано ціни позову.

При цьому, ціна позову є інститутом позовного провадження, що характеризує вартісне грошове вираження предмета спору між позивачем і відповідачем. Ціна позову вказується позивачем відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України і є обов'язковим реквізитом позовної заяви, що подається до суду, оскільки при ухвалені рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат, що також вбачається з вимог Закону України «Про судовий збір».

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.3 ст.185 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.7 ст.185 ЦПК України - повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.185 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позовну заяву, подану ОСОБА_2

Апеляційна скарга на ухвалу до Апеляційного суду м. Києва може бути подана протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя: