АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/4068/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Букіна О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Лапчевської О.Ф., Соколової В.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом»янського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, зобов»язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним Договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг НОМЕР_1, укладеного 26 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Вимоги обґрунтовує тим, що у період шлюбу з ОСОБА_4 останнім набуто право власності на знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг НОМЕР_1, відтак це є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. 26 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено зазначений вище договір, проте без згоди ОСОБА_3

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить заборонити Державній службі інтелектуальної власності України здійснювати державну реєстрацію договорів про передання майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2», захищений Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг НОМЕР_1 від 15 листопада 2011 року; заборонити Державній службі інтелектуальної власності України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг зміни, пов»язані зі зміною власника свідоцтва НОМЕР_1 від 15 листопада 2011 року до набрання рішенням суду законної сили; заборонити здійснювати дії по відчуженню майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», захищений Свідоцтвом України на знак для товарів і послуг НОМЕР_1 від 15 листопада 2011 року до набрання рішенням суду законної сили.

Заяву обґрунтовує доводами позовної заяви та зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2016 року заяву задоволено заборонено Державній службі інтелектуальної власності України здійснювати державну реєстрацію договорів про передання майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» за Свідоцтвом України НОМЕР_1 до набрання рішенням суду законної сили; заборонено Державній службі інтелектуальної власності України вносити до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг зміни, пов»язані зі зміною власника свідоцтва НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» до набрання рішенням суду законної сили; заборонено ОСОБА_1 здійснювати дії по відчуженню майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за Свідоцтвом України НОМЕР_1 до набрання рішенням суду законної сили.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що спосіб забезпечення позову не кореспондується із предметом позовних вимог, оскільки позивачем не порушується питання про визнання права власності на об»єкт інтелектуальної власності. Посилається на необґрунтованість вжиття декількох видів забезпечення позову, обґрунтування кожного з них та суд не пересвідчився чи є загроза виконанню рішення суду.

В судове засідання учасники цивільного процесу не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені у ній обставини є обгрунтованими та дають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується.

Відповідно до частин 1 та 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заборона вчинення дій, як спосіб забезпечення позову, полягає у обмеженні права розпорядження (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів). Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Як роз»яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати

особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови Пленуму).

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до ч.7 ст.16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

Відповідно до ст.ст. 3, 15, 16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В даному випадку, предметом спору у вказаній цивільній справі є визнання недійсним договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач в достатній мірі обґрунтувала необхідність забезпечення позову, оскільки існує реальна можливість, що власником спірного свідоцтва до вступу рішення в законну силу, може бути інша особа, що в свою чергу, може затягнути вирішення спору по суті, та призвести до порушення розумних строків розгляду справи.

Зазначені позивачем підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред»явленими позовними вимогами, визначений вид забезпечення позову передбачено п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, а відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів також вважає, що види забезпечення позову обрано судом відповідно до ст.152 ЦПК України та вони не порушують прав і охоронювані законом інтересів відповідачів та третіх осіб.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду, постановлена з додержанням норм процесуального права, і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 304, 305, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

УхвалуСолом»янського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді О.Ф. Лапчевська

В.В.Соколова