Ухвала

іменем україни

13 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Ткачука О.С., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсним договору із застосуванням наслідків недійсності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 травня 2008 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір на суму 51 048 доларів США. Проте, вказаний договір укладено з порушенням норм чинного законодавства, а саме: у відповідача була відсутня індивідуальна ліцензія Національного банку України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні договору, розрахунки кредитних платежів не відповідають змісту кредитного договору, а умови укладеного між сторонами договору є несправедливими.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: визнати недійсними умови кредитного договору від 27 травня 2008 року; зобов'язати відповідача прийняти від неї залишок коштів, що залишиться після приведення сторін у попередній стан, що існував до укладення кредитного договору, рівними частинами у гривні.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 27 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позивачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 27 травня 2008 року до 26 травня 2020 року включно у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 51 048 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % суми виданого кредиту у момент його надання, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Договір сторонами підписаний, кошти позивачем отримані, що останньою не оспорюється.

Апеляційним судом за клопотанням позивача було призначено економічну експертизу.

Відповідно до висновків судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 22 березня 2016 року сума відсотків за користування кредитними коштами, нарахованими згідно з умовами кредитного договору від 27 травня 2008 року за весь строк кредитування становить 54 758,6 доларів США. Розмір щомісячного ануїтентного платежу становить 797,79 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статей 627-629 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону України «Про захист прав споживачів». Так, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Разом з тим, судами вірно встановлено, що сторони досягнули згоди щодо всіх істотних умов, позивачем було повідомлено про всю необхідну для даного кредитного договору інформацію, позичальник діяла добровільно, повністю усвідомлюючи наслідки своїх дій, про що свідчать її підписи.

Крім того, суди дійшли вірного висновку, що, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь-яких законних підстав уважати, що зміна встановленого курсу не настане.

Апеляційним судом також надано обґрунтовану оцінку проведеної у справі експертизи, а також вірно встановлено, що сума ануїтентного платежу, який призначив банк, більше на 8,22 доларів США, ніж визначено експертизою, проте ця обставина може бути підставою лише для зменшення суми кредиту, а не підставою для визнання кредитної угоди недійсною.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, суд не може вийти за межі позовних вимог та вирішити незаявлену вимогу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що сторони досягнули згоди щодо всіх істотних умов, позивачем було повідомлено про всю необхідну для даного кредитного договору інформацію, позичальник діяла добровільно, повністю усвідомлюючи наслідки своїх дій, про що свідчать її підписи.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.С.Ткачук

О.В.Умнова