АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1078/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

Пастощука М.М. (головуючий)

Спірідонової Т.В., Ярмолюка О.І.

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

з участю: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Москалюк С.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційної скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19 квітня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання неправомірними дій щодо відмови розірвати кредитний договір, списати заборгованість, нараховані відсотки, пеню, штрафні санкції та розірвання кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_4 вказувала, що в 2012 році отримала в ПАТ КБ «Приватбанк» споживчий кредит за договором № SAMDN0415 у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

22 липня 2012 року невстановлена особа таємно викрала у неї вказану платіжну картку ПАТ КБ «Приватбанк» та протиправно заволоділа грошовими коштами у сумі 9200 грн, які знаходилися на картковому рахунку, чим позивачу спричинено матеріальний збиток. За фактом викрадення платіжної картки та

грошових коштів Хмельницьким МВ УМВС України було відкрито кримінальне провадження, яке до цього часу перебуває у провадженні органу досудового розслідування.

Протягом 2013 - 2015 років позивач неодноразово зверталася до керівництва банку із заявами щодо списання суми боргу, нарахованих відсотків, пені та штрафних санкцій у зв'язку з викраденням платіжної картки та наявністю кримінального провадження по факту викрадення картки. Проте відповідачем було відмовлено у задоволенні заяв позивача.

Тому ОСОБА_4 просила суд: визнати неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо відмови розірвати кредитний договір та списати суму боргу, нарахованих відсотків, пені та штрафних санкцій за платіжною карткою № НОМЕР_1; розірвати укладений між сторонами кредитний договір № SAMDN0415 від 25.12.2007 р.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 19 квітня 2017 року у позові ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення суду та постановити нове рішення, яким позов задоволити.

На підтвердження незаконності рішення суду зазначається, що при постановленні рішення суд не врахував, що при здійсненні платіжної операції 22.07.2012 р. на загальну суму 9200 грн позивач не використовувала електронний платіжний засіб; банком не встановлено, що ОСОБА_4 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що було б підставою для її відповідальності як користувача за проведені платіжні операції.

Помилковим є і висновок суду про те, що позивач не вживала заходів щодо запобігання крадіжки карти та ПІНа.

В засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» Москалюк С.А. апеляційну скаргу не визнала і просить її відхилити.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладений договір про надання банківських послуг, згідно якого позивачу надано на кредитну картку «Універсальна» суму кредитного ліміту у розмірі 1800 грн. Базова процентна ставка відповідно до договору становить 36% річних.

22 липня 2012 року біля 21 години невстановлена особа, перебуваючи в одній з кімнат готелю, що на залізничному вокзалі по АДРЕСА_1, шляхом вільного доступу таємно викрала банківську картку ПАТ «Приватбанк», з якої в подальшому зняла грошові кошти в сумі 9200 грн.

06 грудня 2013 року про вчинення даного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Вказані обставини судом встановлені правильно та підтверджуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи, що ПАТ КБ «Приватбанк» не порушував умов укладеного між сторонами по справі 25.12.2007 р. договору та що в супереч п. 6.10 Умов та Правил надання банківських послуг позивач ОСОБА_4 не вживала заходів щодо запобігання втрати (крадіжки) карти та ПІНа, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України, для розірвання договору та визнання неправомірними дій щодо відмови розірвати кредитний договір, списати заборгованість, нараховані відсотки, пеню, штрафні санкції.

Норми матеріального права застосовані судом правильно, порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено. Тому наявні підстави для відхилення апеляційної скарги на підставі ст. 308 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що при здійсненні платіжної операції 22.07.2012 р. на загальну суму 9200 грн позивач не використовувала електронний платіжний засіб; банком не встановлено, що ОСОБА_4 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що було б підставою для її відповідальності як користувача за проведені платіжні операції та про помилковість висновку суду що позивач не вживала заходів щодо запобігання крадіжки карти та ПІНа, спростовуються наступними обставинами.

Відповідно до п. 6.10. Умов та Правил надання банківський послуг клієнт вживає заходів щодо запобігання втрати (крадіжки) карт, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) чи інформації, нанесеної на карту.

За п. 2 Умов та правил надання банківських послуг ПІН (персональний ідентифікаційний номер) - код відомий тільки держателю платіжної карти, і необхідний для його ідентифікації при здійсненні операцій з використанням платіжної карти.

Згідно п. 8.4. Умов та Правил надання банківських послуг держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви держателя про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Карти в Стоп-Лист платіжною системою.

Відповідно до п. 6.8. Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 30.04.2010 р. № 223, користувач не несе відповідальність за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Апеляційним судом встановлено, що 22 липня 2012 року біля 21 години невстановлена особа, перебуваючи в одній з кімнат готелю, який знаходиться на залізничному вокзалі по АДРЕСА_1, шляхом вільного доступу, з гаманця, який знаходився в жіночій сумці, таємно викрала банківську картку ПАТ «Приватбанк», з якої в подальшому зняла грошові кошти в сумі 9200 грн.

25 липня 2012 р. ОСОБА_4 звернулася із заявою до Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» у якій вказувала, що 25.07.2012 р. при невідомих обставинах виявила пропажу кредитної картки № НОМЕР_1, а також ПІН кода цієї карти, який вона зберігала в письмовому вигляді разом із карткою, після чого цю картку заблокувала (а.с. 21).

Таким чином, крадіжкою картки та ПІН кода цієї картки невстановлена особа мала можливість безперешкодно зняти з кредитної карти позивача кошти через банкомати з використанням ПІН коду і суд першої інстанції правильно вказав у рішенні, що позивач ОСОБА_4 не вживала заходів щодо запобігання втрати (крадіжки) карти та ПІНа.

Крім того, кошти з картки позивача невстановленою особою були зняті до звернення ОСОБА_4 із заявою про блокування коштів на картрахунку, тому відповідно до п. 8.4. Умов та Правил надання банківських послуг держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви держателя про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Карти в Стоп-Лист платіжною системою.

Інші підстави в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий підпис

Судді підпис

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду М.М. Пастощук

==================================================================

Головуючий у І інстанції - КарплюкО.І.

Доповідач - Пастощук М.М. Категорія № 27