Справа № 215/61/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого, судді - Мельника Ю.П.

за участю: секретаря - Паращенко В.Д.

розглянувши в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначив, що він - ОСОБА_1, працював на ПівнГЗК, ВАТ, ПАТ та ПРАТ «ПІВНГЗК» впродовж 39 років 3 місяців помічником машиніста екскаватора в кар'єрі, машиністом екскаватора на відвалах та в Ганнівському кар'єрі в умовах впливу шкідливих факторів. За час роботи отримав професійне захворювання, яке було встановлено Українським НДІ промислової медицини, що підтверджується медичним висновком від 25.08.2016 р. , Протокол № 1149: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації, з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, в поєднанні з полірадикулонейропатією помірно вираженою, стійким больовим та м'язово -тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ( ПФ першого-другого ст.), остеоартрозу ліктьових суглобів ( ПФ першого ст.) та колінних суглобів ( ПФ першого ст.); Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.. ( пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст..), група «А». ЛН першого ст.. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 22.11.2016 року де вказано, що професійне захворювання виникло внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, важких режимів експлуатації екскаваторів, у зв'язку з чим позивач підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони.

Тобто, відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України, що саме і призвело до виникнення у нього професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 16 акту розслідування ПЗ.

Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність.

Оскільки позивач втратив своє здоров'я та працездатність з вини підприємства, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду.

За висновком МСЕК від 22.12.2016 року позивачу була встановлена третя група інвалідності, втрата професійної працездатності в розмірі 65 % , з яких: 55 % по вібраційній хворобі, 10% - ХОЗЛ - з 12 грудня 2016 р. безстроково та зазначено, що позивач має потребу у забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортному лікуванні. Таким чином в наслідок отримання професійних захворювань позивач став інвалідом, змінився спосіб життя позивача та його якість, що завдає йому моральних страждань. Він змушений звільнитися з роботи, постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно. Позивач відчуває себе немічним та безпорадним: його турбує та не дає спокою стійкий біль і обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта, плечових і колінних суглобах. Турбує оніміння кінцівок, утруднення ходи. При фізичному навантаженні відчуває задишку. Це дуже заважає спілкуванню з оточуючими, завдає позивачу психологічної травми. Всі ці обставини дуже ускладнюють життя позивача, очікування можливого погіршення стану здоров'я заважає будувати плани на майбутнє, створюючи почуття пригніченості, розпачу, психологічного дискомфорту, ще й тому, що негативні зміни здоров'я мають незворотний характер. Моральну шкоду позивач оцінює у 80 000 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, представник позивача надала суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ПРАТ «ПІВНГЗК» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища впродовж 39 років 3 місяців на ПівнГЗК, ВАТ, ПАТ та ПРАТ «ПІВНГЗК» а.с. 2-7, 8-11.

Згідно довідки МСЕК № 043473 від 22.12.2016 р. йому встановлена третя група інвалідності , втрата професійної працездатності в розмірі 65 % , з яких: 55 % по вібраційній хворобі, 10% - ХОЗЛ - з 12 грудня 2016 р. безстроково та зазначено, що позивач має потребу у забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортному лікуванні а.с.13.

Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно п.13 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Преамбулою Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII зі змінами і доповненнями (далі Закон N 2694-XII) встановлено, що цей Закон N 2694-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Вищезазначені вимоги конкретизуються, зокрема, у ч. 4 ст. 153 КЗпП України, у якій зазначається, що власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

За змістом ч.ч.1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи.

До юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці», Акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 22 листопада 2016р. (а.с.8-11), довідок МСЕК а.с.12,13, виписок із медичної карти хворобиЖукова І.П. (а.с.14-28) - суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність позову.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 65% втрати працездатності, безстроково, та встановлено 3-тю групу інвалідності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з Приватного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 60 000 грн.

На підставі ст.153 КЗпП України, ст.1167 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218, 224-228 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат»про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 60 000,00 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Копію рішення направити відповідачу.

Позивач має право оскаржити рішення подавши протягом 10 днів з дня отримання копії рішення апеляційну скаргу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу.

Відповідач має право протягом 10 днів з дня отримання копії рішення подати до Тернівського районного суду заяву про перегляд заочного рішення.

СУДДЯ: