Справа №591/4301/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шелєхова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/544/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»»

на заочне рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 листопада 2016 року

у справі за позовом представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»» про визнання недійсним договору лізингу та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив визнати договір фінансового лізингу № 004258, укладений між ОСОБА_3 та відповідачем 31.03.2016 року. Стягнути з ТОВ «ЛК «Ваш Авто»» на користь ОСОБА_3 173 000 грн. 00 коп., сплачених ним за договором фінансового лізингу та 1 990 грн. збитків, які були ним сплачені у якості банківської комісії, а також вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що 31.03.2016 року ОСОБА_3 уклав із ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»» договір фінансового лізингу № 004258. За змістом вказаного договору відповідач взяв на себе зобов'язання придбати у власність та на умовах майнового лізингу передати йому в користування автомобіль «Renault Dokker», а він - прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно договору. На виконання умов договору позивачем 31.03.2016 року було перераховано на рахунок відповідача 43 000 грн., а 06.04.2016 року ще 130 000 грн. Для здійснення зазначених платежів він користувався послугами банків, при цьому комісія за переказ коштів у першому випадку склала 430 грн. 00 коп., в другому - 1 560 грн. 00 коп., що разом складає 1 990 грн., які вважає збитками. Станом на день звернення з позовом предмет лізингу позивачем не отримано. Вважає укладений із відповідачем договір фінансового лізингу від 31.03.2016 року 2016 року недійсним, оскільки його умови відображають нечесну підприємницьку практику та є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність лізингоодержувача за порушення умов договору та усувають відповідальність лізингодавця.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 29.11.2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 43000, укладений 31.03.2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»». Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»» на користь ОСОБА_3 173 000 грн. 00 коп., сплачених за договором фінансового лізингу № 43000 від 31.03.2016 року та 1 990 грн. 00 коп. завданих збитків та на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 31.01.2017 року залишено без задоволення заяву ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а також стягнути з нього сплачений судовий збір за апеляційне оскарження.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються спеціальним законом, а тому законодавство про захист прав споживачів у даному випадку застосовується лише у системному зв'язку із Законом України «Про фінансовий лізинг». Зазначає, що умовами договору передбачене широке коло прав для лізингоодержувача, тому висновки суду про протилежне є помилковими. Позивач, підписуючи договір, погодився з усіма його умовами, жодних зауважень не пред'явив. Вказує, що підписання додатку №3 до договору не відбулося, оскільки предмет лізингу позивачеві ще не передано, тому необхідність його підписання ще не настала та, крім того, чинним законодавством передбачено підписання додаткових умов під час дії договору.

Сторони в судове засідання не з'явилися, але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін за наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що умови оспорюваного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, а тому згідно з вимогами ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається з цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 31.03.2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» був укладений договір фінансового лізингу № 004258 з додатками № 1 і № 2, за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобов'язалась придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді транспортного засобу марки Renault моделі Dokker комплектації Expression вартістю 16 045,71 доларів США з урахуванням обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу 426816 грн. 00 коп. та передати цей автомобіль у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно графіку. Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_3 отримати автомобіль у власність за умови повної сплати його вартості та інших витрат (а.с. 9-20).

Згідно з п. 1.7 договору предмет лізингу передається у користування ОСОБА_3 протягом терміну, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених в п. 9.4 ст. 9 договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 договору.

Відповідно до умов додатку 1 до цього договору вартість предмета лізингу становить 16 045,71 доларів США; авансовий платіж - 8 022,86 доларів США (50 % вартості предмета лізингу); щомісячний авансовий платіж - 668,57 доларів США; адміністративний платіж - 1 604,57 доларів США (10 % вартості предмета лізингу); комісія за передачу - 381,37 доларів США (3 % вартості предмета лізингу) (а.с.21).

На виконання договору 31.03.2016 року ОСОБА_3 сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» адміністративний платіж в розмірі 43 000 грн. 00 коп. згідно квитанції № 0.0. (а.с. 23), а 06.04.2016 року 130 000 грн. - авансового платежу згідно квитанції №30 (а.с.24).

Крім того, комісія банку за переказ коштів склала 430 грн. 00 коп., за перший переказ та 1 560 грн. - за другий, а всього - 1 990 грн.(а.с. 23,24)

Предмет лізингу у користування ОСОБА_3 не переданий, що також визнається відповідачем.

Згідно з умовами договору адміністративний платіж - це першочерговий єдиноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу.

Відповідно до додатку № 1 до договору розмір адміністративного платежу становить 10 % від вартості предмета лізингу, що становить 1 604,57 доларів США.

Відповідно до п. 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу й у разі необрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу всі сплачені ним кошти за мінусом адміністративного платежу.

Розділом 12 договору встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, п.п. 12.4-12.7 договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

Крім того, п.12.1 договору передбачає, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України від 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР «Про фінансовий лізинг» (далі Закон №723/97-ВР) за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом № 723/97-ВР.

Стаття 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

За вказаної норми умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із ч. 3 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з укладеним між сторонами договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені договором платежі.

Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 16 045,71 доларів США, що за обмінним курсом долара США до гривні на момент укладення цього договору складало 426 816 грн. з ПДВ (пункт 8.2) (а.с.14).

Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3).

Усі планові платежі, які визначаються у Додатку №1 та №3 до договору сплачуються лізингоодержувачем згідно з вказаних додатків на підставі рахунків виставлених лізингодавцем. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5).

За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає.

З вказаних умов укладеного між сторонами договору вбачається, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункти 3.2.7, 12.1 договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 723/97-ВР істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень ст. 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

Відповідно до ст. 10 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графік сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається.

При цьому згідно з п. 4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (План відшкодування або додаток 3 до договору), який сторони зобов'язані підписати у момент підписання акту приймання-передачі предмета лізингу.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача.

Відповідно до п.1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобов'язаннями відповідає продавець.

Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (ст. 808 ЦК України).

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, тому що в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то п. 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням ст. 808 ЦК України.

Згідно з п. 5.4 договору лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета лізингу.

Разом з тим, на підставі п.п. 7.1-7.3 договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача, але на користь лізингодавця.

Пунктом 10.15 договору встановлено, що у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів, сторони складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому, передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверненню не підлягають.

Таким чином, позивачу, як споживачу, фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів.

Крім того, ст. 16 Закону № 723/97-ВР передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

За положеннями цієї статті адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета лізингу) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні ст. 16 Закону № 723/97-ВР не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору.

Крім того, достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми дострокового погашення (п. 10.14).

За змістом ч. 5 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що положення договору фінансового лізингу є несправедливими, якщо містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

Дослідивши умови договору фінансового лізингу, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені ч. 3 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ, а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдані збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому оскільки при сплаті 31.03.2016 адміністративного платежу в розмірі 43 000 грн. 00 коп. згідно квитанції № 0.0.529138783 1 (а.с. 23), та 06.04.2016 року 130 000 грн. - авансового платежу згідно квитанції №30 (а.с.24), позивач поніс збитки на сплату банківських послуг при перерахування вказаних сум на рахунок відповідача, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав ці витрати позивача збитками, які підлягають відшкодуванню за рахунок ТОВ «ЛК «Ваш Авто».

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, визнаючи умови договору фінансового лізингу несправедливими, бо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, ухвалив законне й обґрунтоване рішення, правильно застосувавши положення Закону № 1023-XII та статей 203, 215, 216 ЦК України з врахуванням правових висновків Верховного Суду України про застосування таких норм права.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що права позивача порушені, а тому підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Відповідно до частин 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307,308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»» відхилити.

Заочне рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: