Справа № 723/661/17
Провадження № 2/723/979/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в складі:

головуючого судді Дячук О.О.

при секретарі Яворській М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сторожинець цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на наступне.

26.08.2008року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № E/V082816. Згідно договору банк зобовязався надати відповідачу 1 кредит у розмірі 100000.00Доларів США на термін до 20.08.2013р., відповідач 1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

15.04.2016р. було укладено договір про внесення змін до кредитного договору № E/V082816 від 26.08.2008р. згідно якого валюту кредиту змінено з валюти Долар США на валюту гривня.

В забезпечення виконання зобовязаня за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідачі станом на 19.01.2017року мають заборгованість в сумі 9021834гривень. Проте позивач вимагає стягнення з відповідачів тільки заборгованість за кредитом у сумі 1074890гривень.

На адресу відповідачів направлялися письмові вимоги щодо повернення заборгованості. Вказана вимога відповідачами була залишена без задоволення.

На підставі наведеного позивач просить суд винести рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 1074890.16гривень; судові витрати.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, із позовної заяви вбачається, що він просить розглянути справу без присутності представника банку, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.

Представник відповідачів у судовому засіданні надала заперечення у якому зазначила, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 26.08.2008року. За даним договором Позивачу надавалося право стягувати із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість солідарно.

Зазначає, що частиною 1 статті 559 Цивільного кодексу України визначено безумовні підстави припинення договору поруки. А саме, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, внесення змін до кредитного договору навіть за згодою банка та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.

Як вбачається із матеріалів справи, 15.04.2016 р. між ПриватБанком та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до кредитного договору № e/v 082816 від 26.08.2008p., згідно умов якого відбулася заміна валюти кредиту та збільшено строк виконання зобов'язань за договором. При цьому, ОСОБА_2, як поручитель, не підписував жодних додаткових угод про внесення змін і доповнень до кредитного договору, а отже, в розумінні ст.. 559 ЦКУ договір поруки між ОСОБА_2 та банком є припиненим.

Крім того, п. 12 договору поруки передбачено, що зміни і доповнення до договору поруки вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Жодних додаткових угод поручитель не підписував.

На підставі викладеного, просить суд у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити у повному обсязі, а також не визнають позовні вимоги щодо ОСОБА_1, оскільки останній частково погашає заборгованість, але ці кошти ідуть на погашення тільки процентів, а не пропорційно і на тіло кредиту.

Судом встановлено, що 26.08.2008року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № E/V082816. Згідно договору банк зобовязався надати відповідачу 1 кредит у розмірі 100000.00Доларів США на термін до 20.08.2013р., відповідач 1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, тарифи.

15.04.2016р. було укладено договір про внесення змін до кредитного договору № E/V082816 від 26.08.2008р. згідно якого валюту кредиту змінено з валюти Долар США на валюту гривня.

В забезпечення виконання зобовязаня за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки 26.08.2008р..

У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідачі станом на 19.01.2017року мають заборгованість в сумі 9021834.87гривень, яка складається з: 1074890.16гривень заборгованість за кредитом; 445.18гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 7946499.53гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Позивач вимагає стягнення з відповідачів тільки заборгованість за кредитом у сумі 1074890.16гривень.

Позивачем на адресу відповідачів надіслано повідомлення про наявність заборгованості по вказаному кредитному договору з метою досудового врегулювання вказаного спору та запропоновано погасити прострочену заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.629 та ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналізуючи викладене, суд знаходить доведеним, що відповідач ОСОБА_1 взявши кредит у позивача, умови кредитного договору не виконує. Отже позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Тому зі збігом строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Банк шляхом внесенням змін до кредитного договору, призвів до збільшення розміру щомісячних платежів та збільшення розміру процентів, які підлягали сплаті, а також збільшення строку дії кредитного договору. Ці зміни призвели та можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_2, останній не надавав згоди на зміну умов договору, банк одноособово змінив умови договору.

Правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 року у справі №6-701 цс15 встановлено, що виходячи з аналізу вище зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Згідно правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14 визначено, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Згідно до правового висновку Верховного суду України по справі №6-101цс14 від 22 жовтня 2014 року відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Якщо договір поруки припинився, інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки за цим договором слід вважати припиненими. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-6цс14, постанові №6-170цс14 від 17 вересня 2014 року.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченню припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Виходячи з вищевикладеного ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив строк позовної давності предявлення вимоги до ОСОБА_2. Будь-яких яких заяв та клопотань з відповідним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку позовної давності від позивача не надходило.

На підстві викладеного суд дійшов висновку, що в позовній вимозі про стягнення боргу з поручителя ОСОБА_2 необхідно відмовити.

В платіжному дорученні вказано що ПАТ КБ «Приват Банк» оплатив судовий збір в розмірі 16123.35гривень.

Крім того, приймаючи до уваги, що позов задоволено на користь позивача, суд, керуючись ст.88 ЦПК України, стягує з відповідача ОСОБА_1 судові витрати.

Керуючись постановами Верховного Суду України, на підставі ст.ст. 253, 258,526, 530, 549, 551, 554, 559, 612, 631, 626, 629, 631, 638, 1046-1047,1049 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11,88, 209, 212, 214-215, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, 29.01.1965р.н., ідентифікаційний номер НОМЕР_1 жит. ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість в розмірі 1074890(один мільйон сімдесят чотири тисячі вісімсот девяносто) гривень 16копійки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» рах. № 3111, МФО 305299, .

Стягнути з ОСОБА_1, 29.01.1965р.н., ідентифікаційний номер НОМЕР_1 жит. ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» рах. № 3111, МФО 305299, - витрати по сплаті судового збору в розмірі 16123.35гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Сторожинецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: