Справа № 372/729/17
№2-639/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

27 квітня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до Обухівського районного суду Київської області із зазначеним позовом, в якому просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом серії НВА №659905, видане на імя ОСОБА_3 18.10.2016 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №2811, номер у спадковому реєстрі 59660624, на спадкове майно, яке складається з 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: м. Обухів, м-н Яблуневий (раніше Петровський)АДРЕСА_1, що належала померлому 03.04.2016 року ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно б/н видане Обухівською міською радою 22.01.2004 року недійсним. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначила, що 03.04.2016 року помер ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина. До спадкоємців першої черги належала дружина померлого ОСОБА_3, яка у встановлений законом строк звернулась до відповідача із заявою про прийняття спадщини. 21.09.2016 року видано довіреність на імя позивача з повноваженнями представляти інтереси ОСОБА_3 у відповідних уповноважених органах нотаріату України щодо ведення справ із питань оформлення спадкових справ на майно, що залишилось після померлого 03.04.2016 року ОСОБА_4 21.09.2016 року ОСОБА_3 склала заповіт на випадок своєї смерті на імя позивача. 17.10.2016 року померла ОСОБА_3 На підставі вищевказаної довіреності, 18.10.2016 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_3, видане приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 Позивач звернулась до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини. Однак, 20.02.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, після померлої 17.10.2016 року ОСОБА_3 у звязку з тим, що надане свідоцтво про право на спадщину за законом видане з порушенням вимог ст.25 ЦК України, а тому не може бути прийняте, як правовстановлюючий документ. Отримуючи свідоцтво про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_3 після померлого 03.04.2016 року ОСОБА_4, позивачу не було відомо, що її представництво припинилось у звязку з смертю ОСОБА_3 Також позивач не повідомила нотаріуса, що видавав свідоцтво про те, що ОСОБА_3 17.10.2016 року померла. Тому, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, та просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направляв, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.04.2016 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОК №367998, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №108.

21.09.2016 року ОСОБА_3 надала довіреність ОСОБА_1 з повноваженнями представляти її інтереси у відповідних уповноважених органах нотаріату України, щодо ведення справ з питань оформлення її спадкових прав на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4, який помер 03.04.2016 року, посвідчена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстровано в реєстр за №2513.

21.09.2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстровано в реєстр за №2514.

17.10.2016 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БК №385718, виданий Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №312.

18.10.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ОСОБА_3 прийняла спадщину після ОСОБА_4, який помер 03.04.2016 року, яка складається з 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: м. Обухів, м-н Яблуневий (раніше Петровський)АДРЕСА_1, посвідчене приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстровано в реєстр за №2811.

20.02.2017 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 листом №61/02-14, відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, після смерті ОСОБА_3, так як з наданого свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири вбачається, що цей документ виданий з порушенням вимог ст.25 ЦК України не може бути прийнятий як правовстановлюючий документ, а саме видача та реєстрація відбулась після смерті власника.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями вказаних норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5-6, ст. 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно з вимогами ч.1, ч.2, ч.4 ст. 25 ЦК України здатність мати права та обов»язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 237, п.6) ч.1 ст. 248 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Згідно зі ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреність є письмовий документ, що видається особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Стаття 1301 ЦК України визначає підстави і порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, та згідно з цією статтею свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 27 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Таким чином, оскільки свідоцтво про право на спадщину це нотаріальний акт, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців, та даний нотаріальний акт був виданий приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_2 особі, яка не мала права на його отримання, для суду наявні всі підстави для задоволення вимоги про визнання його недійсним, оскільки з огляду на ту обставину, що довіритель помер раніше, ніж видано свідоцтво про право на спадщину на підставі доручення, яке припинило свою дію зі смертю довірителя, тому таке свідоцтво є недійсним, оскільки отримано особою, яка не мала необхідного обсягу цивільних прав на отримання такого свідоцтва.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 11, 15, 57-60, 224, 226,292,294 ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 237,244,248,1301 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії НВА №659905, видане на імя ОСОБА_3 18.10.2016 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 2811, номер у спадковому реєстрі 59660624, на спадкове майно, яке складається з 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: м. Обухів, м-н Яблуневий (раніше Петровський)АДРЕСА_1, що належала померлому 03.04.2016 року ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно б/н видане Обухівською міською радою 22.01.2004 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача або представника, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: