Справа № 415/1321/17
Провадження № 2/415/766/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Данько Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Лисичанської міської ради як органу опіки та піклування до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, Виконавчий комітет Лисичанської міської ради як орган опіки та піклування, із позовною заявою до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 є матір'ю малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_3 (батько цих дітей записаний згідно ч. 1 ст. 135 СК України), а також ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якого є ОСОБА_5. Рішенням виконкому Лисичанської міської ради ОСОБА_3 був влаштований до обласного дитячого будинку №2 м. Сєверодонецька, вихованцем якого він є по теперішній час, мати жодного разу дитину не відвідувала, не цікавиться його долею та станом здоров'я. Малолітня дитина - ОСОБА_2 перебуває у КЗ «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» з 19.06.2016 року по теперішній час, мати дитиною не цікавиться, не відвідувала жодного разу, ніякої допомоги не надавала. ОСОБА_4 мешкає разом зі своїм батьком ОСОБА_5. Мати дітей зловживає спиртними напоями, не працює, допомоги на утримання дитини не надає. У зв'язку з викладеним, позивач просив позбавити батьківських прав ОСОБА_1 батьківських прав у відношенні її малолітніх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та стягнути з неї аліменти на утримання дітей.

Представник позивача - Столярова А.М., в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити, справу слухати за її відсутності.

Відповідач - ОСОБА_1, у судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, проте надала заяву, в якій просить позбавити її батьківських прав відносно її малолітніх дітей.

Ухвала про відкриття провадження та призначення справи до розгляду разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами, судові повістки були надіслані відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, на адресу місця реєстрації, однак, ним не були отримані з незалежних від суду причин, про що свідчать конверти з позначкою "через незапит", які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Розглянувши відомості про належне повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розгляд справи провести за його відсутності.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування - Кокорєва Ю.О., в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого, 09 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено відповідний актовий запис № 07, батьком дитини записаний ОСОБА_8, а матір'ю - ОСОБА_1.

Згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого, 24 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, про що зроблено відповідний актовий запис № 263, батьком дитини записаний ОСОБА_8, а матір'ю - ОСОБА_1.

Згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого, 30 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, про що зроблено відповідний актовий запис № 944, батьком дитини записаний ОСОБА_5, а матір'ю - ОСОБА_1.

Згідно із копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян по народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України № 3 від 01.07.2016, наданого Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, номер актового запису 263, відомості про батька: ОСОБА_8, відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Згідно із копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян по народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України № 8 від 01.07.2016, наданого Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, номер актового запису 07, відомості про батька: ОСОБА_8, відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Згідно із копією пояснювальної записки від 23.06.2016 року, наданої ОСОБА_1, вона є матір'ю малолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, діти опинилися у притулку, оскільки вона гуляла.

Головним спеціалістом служби у справах дітей Столяровою А.М, 23.06.2016 року винесено ОСОБА_1 офіційне застереження про невиконання обов'язків по вихованню, утриманню та навчанню дітей, про що свідчить копія такого застереження.

З копії довідки від 24.07.2016 року, виданої відділом адміністративна послуг Лисичанської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 до складу сім'ї/зареєстрованих входять: ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Відповідно до копії акту про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я або яку відмовились забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину від 21.06.2016 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, було доставлено інспектором Лисичанського відділу поліції 19.06.2016 року до Луганської обласної дитячої клінічної лікарні.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, є вихованцем Луганського обласного будинку дитини №2 з 13.07.2016 року по теперішній час та знаходиться на повному державному забезпеченні, батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_8 жодного разу дитину не відвідували, його долею не цікавились, ніякої допомоги не надавали, про що свідчить інформаційний лист, наданий Луганським обласним будинком №787 від 27.10.2016 року.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває у комунальному закладі «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» з 19.06.2016 року по теперішній час, знаходиться на повному державному забезпеченні, мати - ОСОБА_1, вихованням дитини не займається, за час перебування дитини у центрі, мати жодного разу його не відвідала, про що свідчить копія інформаційного листа, наданого центром соціально-психологічної реабілітації дітей № 663.

Згідно копії рішення Лисичанського міського суду №2/1214/1475/2012 від 13.08.2012 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано.

З копії пояснювальної записки, наданої ОСОБА_10 вбачається що, вона є бабусею ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає в її родині, мати дитини ОСОБА_1 не цікавиться здоров'ям дитини, успіхами у школі, зловживає спиртними напоями, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4, мешкає разом зі своїм батьком ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2. З пояснення бабусі, ОСОБА_10, мати дітей зловживає спиртними напоями, не працює, допомоги на утримання дитини не надає. За адресою де мешкає відповідачка: АДРЕСА_1 не має газу, опалення, світла. Мати не цікавиться успіхами в школі, не відвідує батьківські збори. З боку бабусі та батька спостерігається постійний контроль та допомога дитині.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, відповідач ОСОБА_1 повністю ухилилася від виконання батьківських обов'язків, не займається вихованням та утриманням своїх дітей. Враховуючи інтереси дітей, необхідність умов виховання на належному рівні, Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно її малолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Встановленим судом фактичним обставинам справи, відповідають правовідносини, пов'язані з особистими немайновими правами і обов'язками батьків і дітей, які регулюються главою 13 Розділу ІІІ Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 15 СК України, сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Стаття 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року передбачає, що батько (ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3, п. 2 ст.6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою покладення на них відповідальності, передбаченої законом.

Статтею 157 СК України передбачено обов'язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні і право на особисте спілкування з нею.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування дітям, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не працює, зловживає спиртними напоями.

Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, беручи до уваги заяву відповідача про позбавлення її батьківських прав, суд вважає, що ОСОБА_1 слід позбавити батьківських прав стосовно її малолітніх дітей - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, суд зазначає наступне.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно приписів ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом ( ч. 1 ст. 183 СК України ).

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України).

Згідно із ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ст. 245 Сімейного кодексу України якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів.

Згідно із ст. 66 Цивільного кодексу України якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров'я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 242 Цивільного кодексу України опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Судом на підставі аналізу вищенаведених письмових доказів, встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, є вихованцем Луганського обласного будинку дитини №2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, перебуває у КЗ «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей», ОСОБА_4 мешкає разом зі своїм батьком ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не надає матеріальної допомоги дітям та не працює.

Отже, малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знаходяться на повному державному забезпеченні, а ОСОБА_4 знаходиться на утримання батька, відповідач доказів належного утримання дітей не надав, у зв'язку із чим суд вважає, що стягнення аліментів на утримання дітей саме на користь тієї особи або установи де будуть виховуватись діти, відповідатиме інтересам дітей та не суперечитиме положенням Сімейного кодексу України щодо стягнення аліментів.

Разом з тим, пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючище вищезазначене, також вимоги ст. 213 ЦПК України, згідно якої рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, виходячи з принципу розумності та справедливості, беручи до уваги те, що відповідач має трьох дітей, які в рівній мірі потребують матеріальної допомоги, враховуючи також, те, що розмір аліментів має забезпечити і розумні матеріальні потреби дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Отже, в частині стягнення аліментів з позивача на утримання дітей у розмірі 1/6 частини всіх видів її доходів на кожну дитину, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку починаючи з 07.03.2017 року і до досягнення кожною дитиною повноліття, позовні вимоги підлягають задоволенню, а в іншій частині позовних вимог щодо стягнення аліментів необхідно відмовити.

Вказаний розмір аліментів на думку суду є таким, що забезпечить рівний та справедливий розподіл коштів, які повинен сплачувати відповідач на утримання кожного із своїх дітей.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь тієї особи або дитячого закладу де будуть виховуватись діти, аліменти на утримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини всіх видів її доходів на кожну дитину, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку починаючи з 07.03.2017 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів на думку суду є справедливим з огляду на фактичні обставини справи та таким, що забезпечить належне виконання відповідачем свого обов'язку по утриманню дітей після позбавлення батьківських прав.

Окремо суд зазначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України (ч. 1 ст. 192 СК України).

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов'язковість якого надано Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України, суб'єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги та/або органи опіки та піклування або служби у справах дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, положення Закону України «Про судовий збір» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1600.00 грн.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Виконавчого комітету Лисичанської міської ради як органу опіки та піклування до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, відносно її малолітніх дітей - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь тієї особи або дитячого закладу де будуть виховуватись діти, аліменти на утримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини всіх видів її доходів на кожну дитину, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку починаючи з 07.03.2017 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. за такими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві / м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувача: Головне управління держаної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача 820019; рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 ( стягувачем є Державна судова адміністрація України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Коваленко