АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 661/538/17 Головуючий в І інстанції Сапронова Л.В. Номер провадження 22-ц/791/1023/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Базіль Л.В.,
Склярської І.В.,
секретар:Рябченко А.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом Кредитної спілки «Добробут» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року Кредитна спілка «Добробут» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 21серпня 2015 року між кредитною спілкою та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 35 000 гривень зі строком повернення до 21 серпня 2016 року та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у порядку та розмірі, визначених кредитним договором.

ОСОБА_5 зобов'язався повернути кредит та сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом у визначеному графіком розмірі.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором 21 серпня 2015 року між кредитною спілкою та ОСОБА_6 укладено договір поруки, за яким остання зобов'язалася відповідати перед кредитором за виконання позичальником всіх зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на порушення відповідачами договірних зобов'язань, позивач просив суд стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 40 913 грн. 78 коп., яка складається з кредитної заборгованості у сумі 34 504 грн. 68 коп. і заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 6409 грн. 10 коп. та понесені судові витрати.

Рішенням суду від 12 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь кредитної спілки «Добробут» заборгованість за кредитним договором № 6509/10К від 21 серпня 2015 року в сумі основного боргу 34 504 грн. 68 коп., відсотки за користування кредитом у сумі 6409 грн. 10 коп., а всього 40913 грн. 78 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь кредитної спілки «Добробут» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2400 грн. 00 коп. в рівних частинах, тобто по 1200 грн. з кожного.

В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого до неї позову відмовити, зазначаючи, що рішення в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки щодо дотримання кредитором шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя у спірних правовідносинах не відповідають обставинам справи та суперечать положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судовому засідання представник Кредитної спілки «Добробут» доводи скарги не визнав, рішення суду просив залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачі відповідно до умов укладених з ними договорів кредиту та поруки є солідарними боржниками за невиконані позичальником зобов'язання перед кредитною спілкою, а передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України підстави вважати поруку припиненою відсутні.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_6 як до поручителя зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, судом встановлено, що 21 серпня 2015 року Кредитна спілка «Добробут» та ОСОБА_5 уклали договір кредиту, за умовами якого останній отримав у власність грошові кошти в сумі 35 000 грн. із визначеним терміном повернення до 21 серпня 2016 року та зі сплатою 40 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування грошовими коштами.

Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно із графіком розрахунків, що є невід'ємною частиною договору (а.с. 6-7).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування грошовими коштами 21 серпня 2015 року Кредитна спілка «Добробут» уклала із ОСОБА_6 договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов'язалася відповідати перед кредитором солідарно за порушення ним зобов'язань в повному обсязі (а.с. 8-9).

Згідно із наданою позивачем інформацією, яка не оспорюється і не спростовується відповідачами, за період з 21.08.2015 року по 31.08.2016 року ОСОБА_5 повернув кредитній спілці «Добробут» 495 грн. 32 коп. кредитних коштів (тіло кредиту) і сплатив 14 221 грн. 56 коп. відсотків за користування грошовими коштами (а.с. 11).

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, відповідно до положень ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Враховуючи, що у встановлений договором строк ОСОБА_5 як позичальник не повернув кредит та частково не сплатив проценти за користування кредитом, які згідно із умовами кредитного договору (п. 2.1) підлягають нарахуванню до дня повернення позики (кредиту), колегія суддів погоджується з висновком суду щодо обґрунтованості заявлених позивачем до ОСОБА_5 вимог про стягнення кредитної заборгованості у витребуваному ним розмірі.

Однак, вирішуючи спір в частині відповідальності ОСОБА_6 як поручителя у спірних правовідносинах, суд належним чином не перевірив заперечень останньої щодо припинення поруки з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, відповідно до вимог якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Правильно зазначивши про те, що встановлений ст. 559 ЦК України строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються і позбавляють кредитора права здійснювати будь-які дії щодо реалізації свого права за договором поруки, в тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може, суд не зважив на ту обставину, що за умовами укладеного сторонами договору поруки, цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором (п. 5.1 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

З настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Строк же визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (статті 251, 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчить про те, що договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Зазначений висновок щодо застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду України, зокрема від 20.04.2016 року, справа № 6-2662 цс 15; від 19.10.2016 року, справа № 6-1265 цс 16, і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні такої норми права, як це передбачено ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України.

Отже, оскільки за умовами укладеного сторонами кредитного договору строк виконання основного зобов'язання настав 21 серпня 2016 року, а договором поруки, зважаючи на наведене вище, строк припинення (дії) поруки не встановлено, колегія суддів вважає, що Кредитна спілка «Добробут» мала право пред'явити вимоги до ОСОБА_6 як до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (21.08.2016 р.), а саме: до 22.02.2017 року.

Пред'явивши позовні вимоги 24.02.2017 року, позивач пропустив строк пред'явлення вимоги до поручителя, а тому порука припинилася, в зв'язку з чим припинилися зобов'язання відповідачки ОСОБА_6 перед кредитною спілкою.

При цьому, та обставина, що ОСОБА_5 здійснив платіж на користь позивача 31.08.2016 року і цей платіж в сумі 2338 грн. був зарахований на сплату процентів за спірним кредитним договором, не має правового значення для вирішення питання про припинення поруки, оскільки не свідчить про зміну строку виконання основного зобов'язання, а лише підтверджує факт несвоєчасного часткового виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_6 на користь КС «Добробут» заборгованості за кредитним договором та судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову, заявленого КС «Добробут» до ОСОБА_6 про стягнення боргу за кредитним договором.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні із зазначенням про те, що понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати в сумі 2400 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_5

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували висновки суду в частині обґрунтованості позову, заявленого до ОСОБА_5, і останній рішення суду не оскаржив та ОСОБА_6 на вчинення зазначеної процесуальної дії не уповноважив.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в решті частині рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, ст. 559 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 частково задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 квітня 2017 року в частині стягнення із ОСОБА_6 на користь Кредитної спілки «Добробут» заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Кредитної спілки «Добробут» до ОСОБА_6 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

Це ж рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити і вважати, що понесені кредитною спілкою «Добробут» судові витрати на сплату судового збору в сумі 2400 грн. стягнуто із ОСОБА_5.

В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: Л.В. Базіль

І.В. Склярська