СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9660/16-ц

пр. № 2/759/673/17

09 березня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Ю.В.

за участю секретаря - Самчик І.М.

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представників відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ПрАТ СП «Партнер» до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ПрАТ СП "Партнер" звернувся ДО Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості. Позовна заява неодноразово уточнювалась та змінювалась, в кінцевій редакції позивач просив стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ПрАТ СП «Партнер» (р/р № 5 в АТ «Раффайзен Банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805, код. 13684158) заборгованість в сумі 8 850,00 грн; суму інфляційних витрат в розмірі 1442,55 грн; 3% річних в розмірі 192,38 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_4 є власником гаражного боксу АДРЕСА_2 При цьому, позивач зазначив, що відповідач регулярно користується послугами автостоянки, проте не оплачує їх у зв'язку з чим, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у ньому. При цьому, підкреслили, що заборгованість відповідача утворилась в період з 11.08.2015 р. по 09.03.2017 р.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що дійсно він є власником гаражного боксу АДРЕСА_2 Про договір на зберігання та охорону транспортних засобів №781 йому відомо, ОСОБА_7 (колишня дружина відповідача) повідомляла про вказаний договір, проте, відповідач не бажає укладати цей договір, оскільки вважає розмір помісячної плати за зберігання та охорону транспортних засобів непомірно великою. Також, він підтвердив, що дійсно користується вказаним гаражним боксом, користується комунальними послугами, пов'язаними з цим боксом, окремо податок на землю не сплачує. Підтвердив своє небажання укладати окремо договір з позивачем и сплачувати за надані послуги, пояснюючи це відсутністю розшифровки складових місячної плати. Проти задоволення позову заперечував.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, подали письмові заперечення в яких зазначили, що відповідач не був проти укладання договору та неодноразово повідомляв про своє право власності, вважають що позивачем не підтверджено право власності на автостоянку, відсутні докази обґрунтування розрахунків та прозорість формування тарифу (а.с.124-127).

Третя особа до суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, його представників, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а також сприяти особам, які беруть участь у справі у здійсненні ними їхніх прав. Тобто, процесуальний закон покладає на суд обов'язок сприяти сторонам у здійсненні ними їх прав, а не вчиняти дій, спрямованих на реалізацію ними їх прав, зокрема, в обранні ними способу захисту своїх прав.

Судовим розглядом встановлено, що СП «Партнер» у відповідності до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва № 1041 від 29.07.1996 року «Про будівництво напівпідземних гаражів - автостоянок на 35,36,37 ділянках в 13-му мікрорайоні житлового масиву «Біличі» згідно інвестиційного підрядного договору № 4 від 20.05.1997 року укладеного між Головним управлінням капітального будівництва КМДА та СП «Партнер» виконані роботи з будівництва напівпідземних гаражів в АДРЕСА_2 (а.с.11, 60).

31.08.1999 року замовник відповідно до умов інвестиційного підрядного - договору № 4 від 20.05.1997 р. передав на баланс інвестору - підрядчику позивачу напівпідземні гаражі на АДРЕСА_2 (а.с. 12-14, 64-66) .

Рішенням Київської міської ради № 125/1335 від 18.03.2004 року земельна ділянка відведена Позивачу для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на АДРЕСА_2

Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації від 22.06.1999 року №846 «Про прийняття в експлуатацію об'єктів комунального призначення у Ленінградському районі м. Києва», затверджений акт державної приймальної комісії від 29.05.1999 року про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 58 машиномісць ні дільниці АДРЕСА_3 та їх експлуатацію покладено на позивача. З прийняттям рішення Київської міської ради від 18.03.2004 року №125/1335 про відведення Позивачу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 58 автомобілів на АДРЕСА_2 та розпорядження Ленінградської районної держадміністрації від 22.06.1999р. № 846 про затвердження Акта державної комісії від 29.05.99р. про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 58 машиномісць на АДРЕСА_2 з покладенням їх експлуатації на позивача, а також присвоєння почтової адреси напівпідземним гаражам позивача по АДРЕСА_2, власникам транспортних засобів, які приймали участь в фінансуванні будівництва були надані документи для оформлення права власності на передане в користування гаражне приміщення у напівпідземних гаражах позивача та укладений з ними договір на експлуатацію та обслуговування, в тому числі з ОСОБА_7, договір № 781 від 12.05.2006 р. на експлуатацію та обслуговування.

Відповідно до п.1.1 укладеного між СП «Партнер» (ПрАТ «СП «Партнер») та ОСОБА_7 договору № 781 від 12.05.2006 р. від 12.05.2006 р. на експлуатацію та обслуговування позивач взяв на себе обов'язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі АДРЕСА_4 встановленого на земельній ділянці, відведеній позивачу по АДРЕСА_2, а автовласник взяв на себе зобов'язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону та на експлуатаційні витрати визначені на основі собівартості утримання машино-місця відповідно до умов п.3.1 договору № 781 від 12.05.2006 р.

Таким чином, кожна із сторін, уклавши вказаний вище договір № 781 від 12.05.2006 року, взяла на себе зобов'язання, а саме: позивач зберігати автомобіль, що належить Автовласнику-відповідачу в гаражі АДРЕСА_4 з виконанням усіх необхідних умов, які забезпечують збереження автомобіля, а ОСОБА_7 оплатити його в порядку та на умовах визначених вказаним вище договором.

Відповідно до п. 3.1. укладеного договору № 781 від 12.05.2006 р. на експлуатацію та обслуговування ОСОБА_7 зобов'язана не пізніше 10 числа кожного місяця вносити грошові внески на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених позивачем розрахунків, у відповідності до п. 2.4.1. даного договору має право змінювати внески, з врахуванням змін в нормативній базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок земельного і комунального податку, росту цін на матеріали та ремонт у тому числі проведення державної індексації доходів, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

Згідно з п.6.1 вказаного Договору, у випадку продажу приватизованого гаража, Власник цього гаража ставить до відома адміністрацію підприємства, здає перепустку, розриває вказаний договір, також ставить до відома нового власника про умови та положення Статуту підприємства (а.с.6-7).

В судовому засіданні, представники позивача відмітили, що не мають жодних претензій до ОСОБА_7 Зазначили також, що вказаний договір №781 представники позивача вважають призупиненим.

В подальшому, стало відомо, що відповідно до договору дарування гаражного боксу від 29.11.2014 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_4 гаражний бокс АДРЕСА_5 (а.с. 133-136). Право власності на вказаний гаражний бокс було зареєстровано за новим власником 29.11.2014 року (а.с.51).

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 було відомо про наявність договору №781тна зберігання та охорону транспортних засобів та про необхідність його переукладання.

Розрахунки заборгованості ОСОБА_4, надані позивачем свідчать, що заборгованість утворилась з серпня 2015 року, тоді як ОСОБА_4 став власником гаражу з листопада 2014 року, що свідчить про добровільну сплату платежів в період з листопада 2014 року по серпень 2015 року.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця.

Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу.

Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер. Між тим, загальні положення про зберігання передбачають обов'язок професійного зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ч.2 ст.936 ЦК). Тобто зазначена норма передбачає можливість укладення договору зберігання за конструкцією консенсуального і цілком поширюється на спеціальні види зберігання, а отже - і на договір зберігання транспортних засобів.

Враховуючи викладене, з урахуванням пояснень, наданих сторонами під час судового засідання, враховуючи підтвердження факту надання самих послуг, дії сторін свідчать про визнання істотних умов вказаного договору, фактичне його виконання.

У відповідністю із ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат, які здійснює ПрАТ СП "Партнер" відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов'язкові платежі та податки.

Згідно ст. 978 ЦК України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Власник такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Пунктами 6.7. Закону України "Про ціни та ціноутворення", яким встановлюються вільні ціни і тарифи на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів. Інформація про зміни тарифів у напівпідземному гаражі надається у відповідності до припису п. 7. Правил зберігання транспортного засобу на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 115 за місцем надання послуг.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати внесків на відшкодування витрат на утримання , експлуатацію та благоустрій автостоянок і гаражів, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 8 850,00 грн; суми інфляційних витрат в розмірі 1442,55 грн; 3% річних в розмірі 192,38 грн - підлягають задоволенню.

Окрім того, при поданні позовної заяви представник позивача сплатив судові витрати у розмірі 1 378,00 грн., які відповідно до статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 258, 322, 549, 551, 977, 978 ЦК України та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ПрАТ СП «Партнер» до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_7 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ПрАТ СП «Партнер» (р/р № 5 в АТ «Раффайзен Банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805, код. 13684158) заборгованість в сумі 8 850,00 грн; суму інфляційних витрат в розмірі 1442,55 грн; 3% річних в розмірі 192,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПрАТ СП "Партнер" судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Святошинський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

Суддя Ю.В. Войтенко