Справа № 392/576/17
Провадження № 2/392/522/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Маловисківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області до ОСОБА_1 про стягнення суми неправомірно виплаченої пенсії,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми неправомірно виплаченої пенсії в розмірі 1349,32 грн..

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачу ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» з 13 травня 2005 року. 10 лютого 2017 року позивачем було виявлено переплату відповідачу пенсії в сумі 1349,32 грн. за період з 01 червня 2009 року по 28 лютого 2017 року, що було виявлено при приведенні пенсійної справи ОСОБА_1 у відповідність.

10 лютого 2017 року позивачем було направлено відповідачу лист про повернення суми надмірно сплаченої пенсії. Однак відповідачем вказана вимога позивача про повернення грошових коштів залишилася без задоволення.

З урахуванням наведених обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом до відповідача, за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

В судове засідання представник позивача не з»явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність та зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Повідомлений належним чином відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився надавав до суду письмові заперечення проти позову та заяву про розгляд спарви у його відсутність (а.с. 23-25).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідач перебуває на обліку як пенсіонер у Маловисківському об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України Кіровоградської області, отримує пенсію, що підтверджується у сукупності матеріалами цивільної справи та визнано сторонами у позовній заяві та запереченнях на неї.

Згідно службової записки начальника відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій від 06 квітня 2017 року ОСОБА_2, було виявлено 10 лютого 2017 року в сумі 1349,32 грн. переплату пенсії громадянці ОСОБА_1 за період з 01 червня 2009 року по 28 лютого 2017 року в сумі 1349,32 грн., яка виникла внаслідок приведення справи у відповідність (а.с. 3).

Факт перевиплати відповідачу пенсії в сумі 1349,32 грн. підтверджується Довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 від 06 квітня 2017 року (а.с. 8-10).

Листом від 10 лютого 2017 року відповідачу було повідомлено позивачем про необхідність повернення суми надмірно виплаченої пенсії в розмірі 1349,32 грн. за період з 01 червня 2009 року по 28 лютого 2017 року (а.с. 7).

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України № 1058-IV від 09 липня 2003 року «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно частини 1 статті 103 Закону України N 1788-XII від 05 листопада 1991 року «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21 березня 2003 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України № 374/7695 від 15 травня 2003 року.

Загальні підстави для виникнення зобовязання у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобовязання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобовязань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого): 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Позивачем не надано, а у матеріалах справи відсутні будь-які докази і судом не встановлено обставин, що переплата відбулася у зв'язку із зловживанням з боку відповідача, факт підроблення документів або представлення органу Пенсійного фонду неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, що виключає можливість здійснення відрахування надміру виплачених сум з пенсійних виплат відповідача.

Зокрема, позивачем у встановленому законом порядку не доведено рахункову помилку, внаслідок якого має місце надмірно виплачена сума пенсії відповідачу в сумі 1349,32 грн., а зазначається лише, що вказана сума виникла внаслідок приведення справи у відповідність (а.с. 3).

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Суд вважає, що положення статті 1215 ЦК України мають застосовуватися з урахуванням положень статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» яка є спеціальною нормою.

Відповідно до частини 1 статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковими для всіх судів України.

Так, в Постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151 цс13 зроблений правовий висновок, що відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Верховним Судом України за наслідками розгляду цивільної справи № 6-91 цс 14 від 02 липня 2014 року була висловлена наступна правова позиція, за змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 2 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 статті 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень статтей 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позивачем не надано доказів на підтвердження факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих грошових коштів в сумі 1349,32 грн., які є пенсійною виплатою, як і не встановлена наявність рахункової чи технічної помилки, оскільки сумлінність поведінки одержувача коштів ОСОБА_1 презумуються, у зв»язку з тим, що позивачем не доведено, що перерахування пенсії сталося внаслідок зловживань з боку пенсіонера, тому відповідно до вимог статті 1215 ЦК України зазначена сума поверненню не підлягає.

Враховуючи вище наведене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, суд керується положеннями частини 4 статті 88 ЦПК України, пункту 14 частини 1 статті 18 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», у зв»язку із чим судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212 -215, 218, 223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Маловисківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про стягнення суми неправомірно виплаченої пенсії відмовити.

Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Д.М. Кратко