У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит»на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_2 про визнання нікчемного правочину недійсним,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» (далі - ПАТ «Банк національний кредит») звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 26 грудня 2011 року між сторонами укладено договір № DF994/2011-1 банківського вкладу (в національній валюті) без капіталізації процентів та додаткову угоду № 1 до вказаного договору, за змістом п. 1.1 якого банк відкрив вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_1, а вкладник вніс на цей рахунок грошові кошти в сумі 5 217 600 грн. Згідно п. 1.3 депозитного договору ринкова процентна ставка за депозитом складає 25 % річних, а відповідно до п. 2.2 депозитного договору депозит залучається з 26 грудня 2011 року до 09 листопада 2016 року.

Крім того зазначає, що сторони дійшли згоди і погодились у п. 2.3, що у випадку розірвання договору депозиту за ініціативою вкладника в період з 32 дня до кінцевої дати дії депозитного договору проценти нараховуються та сплачуються в розмірі 15 % річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. Таким чином, умови депозитного договору передбачають перерахування нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою у випадку дострокового розірвання договору і повернення депозиту.

Позивач вказує 04 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Банк національний кредит» з заявою про дострокове розірвання депозитного договору, в результаті чого банк мав би керуватись п. 2.3 депозитного договору і сплатити проценти за ставкою 15 % річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. Однак 16 лютого 2016 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до договору № DF994/2011-1 від 26 грудня 2011 року, за умовами якого банк прийняв на себе зобов'язання сплатити відповідачу суму нарахованих процентів в розмірі 25 % без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою.

Постановою Правління НБУ від 28 серпня 2015 року № 563 розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк національний кредит». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 159 від 28 серпня 2015 року розпочато процедуру ліквідації банку. Відповідно до ч. 2, ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, у тому числі договорів, укладених банком протягом 1 року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними.

Положення п. 1, ч. 3, ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюють три випадки нікчемності правочинів, серед яких є: банк відмовився від власних майнових вимог.

Вказує, що проведеною перевіркою було встановлено, що договір про внесення змін від 16 лютого 2015 року не відповідає вимогам п. 1, ч. 3, ст. 38 вказаного Закону, а тому є нікчемним. Банк незаконно відмовився від своїх майнових вимог, що потягло незаконну виплату відповідачу 2 487 891,86 грн.

На вимогу позивача щодо повернення відповідачем вказаної суми переплати останній не реагує. Зазначає, що у разі визнання даного нікчемного договору недійсним, керуючись ст. 216 ЦК України, в майбутньому можливо зобов'язати відповідача повернути позивачу незаконно сплачені грошові кошти.

З урахуванням наведеного, позивач просив визнати нікчемний правочин від 16 лютого 2015 року недійсним.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк національний кредит» просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року визнано додаткову угоду від 16 лютого 2015 року нікчемним правочином та повернуто сплачені за ним позивачем грошові кошти, а тому визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити публічному акціонерному товариству «Банк національний кредит»у відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_2 про визнання нікчемного правочину недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова