АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4378/2017 р. Головуючий у 1 інстанції - Ларіонова Н.М.
Справа № 758/8091/16-ц Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 р. відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 02.12.2014 p. є власником земельної ділянки площею 0,0586 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Суміжна земельна ділянка, яка розташована в АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2013 p., кадастровий номер: НОМЕР_2, площа земельної ділянки 0,0543 га, належить відповідачці ОСОБА_2

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 31.10.2013 p., посвідченого приватним нотаріусом КМНО БердесМ.О. за реєстром № 1933, відповідач ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 об'єкт незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_2, що складається з недобудованого будинку загальною площею 281,6 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м., який на плані позначений літерою Г; також на придбаній земельній ділянці розташований гараж під літ.Д.

Так, обгрунтовуючи позов та звертаючись до суду за захистом свого порушеного права власності на земельну ділянку шляхом зобов'язання відповідача знести за власний рахунок вищевказаний гараж під літерою Д, розташований на земеленій ділянці відповідачки, позивач зазначав, що гараж зведений відповідачем та збудований з порушенням санітарних та будівельних норм.

Згідно ч.1, 3 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Виходячи з вимог частин 4 та 7 ст.376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за їх рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

Тобто, з урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинним будівництвом.

Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно наданого позивачем листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва» від 18.02.2016 р., отриманим у відповідь на звернення позивача до даного житлового органу, зазначено, що гараж на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2, побудований на межі сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, з порушенням санітарних та будівельних норм. При цьому у даному листі відсутнє посилання на конкретні норми, які порушені при будуванні вказаного гаражу.

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого Київським міським БТІ станом на 06.06.2011 р., вищевказаний гараж, який розташований на земельній ділянці відповідачки та придбаний нею за договором 31.10.2013 р., був побудований в 2010 р.

На підставі ст.59 ч.2 ЦПК України певні обставини повинні буди підтверджені засобами доказування.

Від проведення судової будівельно-технічної експертизи представник позивача відмовився.

Тому, суд, обгрунтовано не взяв до уваги на підтвердження доводів позивача вказаний вище лист житлового органу від 18.02.2016 р. за вих.№ А-11477 та надані представником позивача фотографії гаражу, оскільки, вони є неналежними доказами.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачкою вищевказаний гараж під літерою Д відповідачкою не будувався, а був придбаний у встановленому законом порядку за договором купівлі-продажу від 31.10.2013 р., а його будівництво було узгоджено попередніми власниками.

Згідно ст.328 ЦК України відповідач набула право власності у встановлений законом спосіб - на підставі нотаріально посвідченого правочину, який зареєстрований у встановленому законом порядку.

Тому, суд правильно вважав, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав як землекористувача, а тому, дійшов висновку про відсутність правових підстав для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідачки знести належний їй гараж.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 31.01.2017 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :