печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Писанець В.А.,

при секретарі - Доценко О. І.,

розглянувши подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазур Геннадія Івановича про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазур Г.І. звернувся до суду з вказаним поданням.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на примусовому виконанні перебуває наказ господарського суду міста Києва № 910/5982/13 від 04.12.2014 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобільний термінал» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БНК-УКРАІНА» заборгованості на загальну суму 47246391,54 грн.

Постановою державного виконавця відділу відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого документа, копію постанови направлено боржнику до виконання, якою встановлено строк на самостійне виконання.

У строк наданий на самостійне виконання рішення суду боржником не виконано.

20.04.2015 державним виконавцем відділу винесено постанову про арешт коштів боржника, копію постанови направлено до банківських установ для виконання, боржнику до відома.

31.08.2016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Перевіривши майно яке належить боржнику ТОВ «Мобільний термінал», згідно відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «Мобільний термінал» державним виконавцем встановлено, що все майно знаходиться під забороною відчуження згідно договорів іпотеки.

На думку державного виконавця боржником навмисно передано усе майно в іпотеку задля неможливості реалізувати відчуження його в примусовому порядку так як стягувачем 27.07.2012 року були виставлені рахунки - фактури на оплату на загальну суму - 48307793,36 грн., а ТОВ «Мобільний термінал» почав передавати майно в іпотеку у період з червня 2012 року по 30.10.2012 року, тобто боржник приймаючи товар від стягувача на загальну суму - 48 307 793,36 грн. уже планував не розраховуватись із стягувачем.

Поведінка боржника ТОВ «Мобільний термінал» у відносинах із стягувачем та відділом свідчить про його небажання виконувати судове рішення. Так, на сьогоднішній день сума заборгованості не погашена в добровільному порядку навіть частково.

Директором ТОВ «Мобільний термінал» є ОСОБА_2 (керівник з 10.12.2014 р).

19.09.2016 до відділу надійшла заява представника стягувача - ТОВ «БНК- УКРАЇНА», якою стягувач просить державного виконавця звернутися до суду із відповідним поданням про тимчасове обмеження керівника божника - гр. ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа до виконання ТОВ «Мобільний термінал» зобов'язань за наказами господарського суду міста Києва № 910/5982/13 від 04.12.2014.

За правилами ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Судом було реалізовано приписи вказаної норми шляхом вручення державному виконавцю судової повістки про виклик в судове засідання, проте останнім такий виклик був проігнорований, а тому з огляду на процесуальну невідкладність розгляду даної категорії справ вирішено подання по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов'язків.

Задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку не свідчить про ухилення його від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Питання щодо обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України порушується за наявності доказів ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

До подання про обмеження боржника у праві виїзду за межі України державним виконавцем було додано докази вчинення ряду виконавчих дій, проте не надано жодних доказів, які б свідчили, що боржник, в особі керівника, свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду, при цьому маючи змогу виконати зобов'язання, але не робить цього з неповажних причин.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід'ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить п. 1 ст. 6 ЄКПЛ, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов'язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, слід розглядати як невід'ємну частину «судового розгляду» для цілей ст. 6 ЄКПЛ. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

Зважаючи на те, що стадія виконання рішення суду є невід'ємною частиною судового розгляду, при вирішенні питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України суд виходить із загальних принципів обов'язковості доказування і подання доказів встановлених ст. ст. 10, 60 ЦПК України, а також принципу диспозитивності цивільного судочинства відповідно до ст. 11 ЦПК України.

На підтвердження обставин ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням державний виконавець посилається на те, що боржником навмисно передано усе майно в іпотеку задля неможливості реалізувати відчуження його в примусовому порядку.

Разом з тим, суд критично ставиться до таких доводів оскільки вказані договори іпотеки були укладені у 2012 році, а наказ суду про стягнення заборгованості був винесений у 2014 році, тобто факт укладення договорів іпотеки не може вказувати на ухилення боржника від виконання судового рішення, яке на той момент ще не існувало.

Крім того, особа щодо якої внесено подання - ОСОБА_2 став керівником ТОВ «Мобільний термінал» з 10.12.2014, вже після укладення договорів щодо яких у державного виконавця виникає сумнів.

Таким чином в ході розгляду подання державним виконавцем не було надано суду доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення.

Виходячи з того, що державним виконавцем не було доведено факту свідомого та умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язання, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 208, 209, 210, 377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазур Геннадія Івановича про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.А. Писанець