Справа № 147/795/17
Провадження № 2/147/590/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря Свистун А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що 11.10.1998 року померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина, що складалася з ? частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по вул. Миру, 3, в с. Козинці. Батько позивача, ОСОБА_4, прийняв спадщину після смерті своєї дружини відповідно до вимог чинного на той час ЦК УРСР. 31.07.2012 року помер батько позивача. ОСОБА_1 є спадкоємцем до майна батька по закону. Вона у встановлений законом 6-ти місячний строк звернулася до Тростянецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, розташований в с. Козинці по вул. Миру, 3, Тростянецького району. Таким чином, позивач звернулася до суду та просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами після смерті батька ОСОБА_4, який помер 31.07.2012 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених в позові, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої не заперечує проти заявлених позовних вимог ОСОБА_1, та просив справу розглянути без його участі.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що кожний із них скористався своїми процесуальними правами.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали спадкової справи №8/2013 року до майна померлого 31.07.2012 року ОСОБА_4, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія 1-АМ №037339 від 12.10.1998 року, ОСОБА_3. померла 11.10.1998 року (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_3, в порядку ст. 549 ЦК УРСР, спадщину прийняв її чоловік, батько позивача ОСОБА_4, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майно, однак належним чином право власності на будинок не оформив, що підтверджується довідкою №326 від 05.07.2017 року (а.с.7).

Факт перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у родинних відносинах підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІ-ЯК №0529856 від 29.03.1972 року (а.с.8).

Згідно свідоцтва про смерть серія 1-АМ №239909, виданого 01.08.2012 року, ОСОБА_4 помер 31.07.2012 року (а.с.6).

З дня смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на спірний житловий будинок. За життя померлий заповіт на все своє належне майно не залишив.

Як вбачається з матеріалів оглянутої спадкової справи №8/2013 р. до майна померлого ОСОБА_4, спадкоємець за законом ОСОБА_5 прийняла спадщину, подавши у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме на земельну ділянку, площею 1,9191 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради та права на частку майна пайового фонду КСП «Іскра» ПОП «Перлина» с. Козинці, Тростянецького району.

Інші спадкоємці ОСОБА_6, ОСОБА_7, сини померлого ОСОБА_4, в межах шестимісячного терміну для прийняття спадщини відмовилися від належної їм за законом частки в спадщині на користь сестри, тобто позивача ОСОБА_1 про що подали до Державної нотаріальної контори посвідчені державним нотаріусом заяви.

Факт перебування ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_4 у родинних відносинах підтверджується свідоцтвом про народження позивача, де в графі батько записано «Бричук Петро Юхимович» (а.с.9) та свідоцтвом про укладення шлюбу з ОСОБА_8, після якого позивач змінила прізвище на «Безвуляк» (а.с.10).

Таким чином, спадкоємець після смерті ОСОБА_4, який успадкував спірний житловий будинок була дочка померлого, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що в с. Козинці, не отримала.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у Тростянецькій державній нотаріальній конторі відмовлено, так як відсутні правовстановлюючі документи на вищевказаний будинок (а.с.12).

Факт належності спадкодавцю житлового будинку «А», загальною площею 55,4 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., допоміжною площею 10,7 кв.м., підтверджується технічним паспортом на дане будинковолодіння (а.с.14-18).

Окрім того, факт належності батькам позивача житлового будинку в с. Козинці по вул. Миру (Леніна), 3, підтверджується наступними документами:

довідкою від 05.07.2017 року №326, виданою виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради, згідно якої будинок по вул. Миру, 3 в с. Козинці станом на 15.04.1991 року відносився до категорії колгоспних дворів. Членами двору били: голова двору - ОСОБА_3, яка померла 11.10.1998 року, та член двору ОСОБА_4, який помер 31.07.2012 року. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є її чоловік, який своєчасно прийняв спадщину, тому що був зареєстрований та постійно проживав разом з померлою на день її смерті за адресою: с. Козинці, вул. Миру, 3. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є його дочка, ОСОБА_1 (а.с.7);

випискою з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року від 07.06.2017 року №299 та випискою з погосподарської книги за 2012 рік (а.с.19, 21);

довідкою №300 від 07.06.2017 року, виданою виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради, згідно якої житловий будинок по вул. Миру, 3 в с. Козинці, належав покійним ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.20).

Померлий ОСОБА_4 документа на право власності на житловий будинок не виготовляв, що підтверджується довідкою КП «Тульчинське МБТІ» № 640 від 06.09.2017 року (а.с.29).

Відповідно ст.120 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до п.п. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов'язковою для врахування судами України.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4, відповідно до вимог законодавства, був наділений правом власності на житловий будинок з господарськими спорудами після смерті своєї дружини, який розташований по вулиці Миру, 3, с. Козинці. ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги до майна померлого 31.07.2012 року батька ОСОБА_4

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»).

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Встановленим судом фактичним обставинам відповідають спадкові правовідносини, що регулюються Книгою шостою Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та нородженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Враховуючи, що ОСОБА_1 має право на спадкування за законом, своєчасно звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, інші спадкоємці в межах шестимісячного терміну для прийняття спадщини відмовилися від належної їм за законом частки в спадщині на користь сестри, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись 316, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 158 ч.2, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. 100, ч.1 ст. 101, ст. 549 ЦК України УРСР (в ред. 1963 року),суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в с.Козинці, вул.Миру, 3, Тростянецького району Вінницької області, що належав ОСОБА_4, померлому 31 липня 2012 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя