Номер провадження: 22-ц/785/4342/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тулби Ольги Олександрівни, Державного реєстратора КП «Центр Державної реєстрації Хлібодарської сільської ради» про скасування рішення та державної реєстрації прав на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2017 року про забезпечення позову,

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якої просила суд визнати протиправним та скасувати свідоцтво серія та номер: 2054, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 05.09.2016 року; визнати протиправними та скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради», Тулба О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.09.2016 року індексний номер 31245664, нежилих приміщень підвалу, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 144,6 кв.м.; про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.09.2016 року індексний номер 31246627, нежилих підвальних приміщень №501, за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 55,0 кв.м.; про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.09.2016 року індексний номер 31244290, нежилих приміщень магазину, за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 208,7 кв.м.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2016 року за заявою ОСОБА_3 вжито заходи забезпечення позову, накладено арешт та заборону відчуження на нежилі підвальні приміщення №501, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, що в цілому складається з нежилих приміщень підвалу, загальною площею 55,0 кв.м.; Нежиле приміщення підвалу, загальною площею 144,6 кв. м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1; Нежилі приміщення 1-го поверху, загальна площа 208,7 кв.м., адреса: АДРЕСА_2.

23.02.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом опису нежилих підвальних приміщень №501, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, що в цілому складається з нежилих приміщень підвалу, загальною площею 55,0 кв.м.; Нежиле приміщення підвалу, загальною площею 144,6 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1; Нежилі приміщення 1-го поверху, загальна площа 208,7 кв.м., адреса: АДРЕСА_2, та рухомого майна, яке знаходиться у цих приміщеннях, та передачу вказане майно на відповідальне зберігання позивачці, з правом здійснення господарської діяльності з використанням зазначеного майна, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може значно утруднити чи взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 24 лютого 2017 року вжито додаткові заходи забезпечення позову, а саме ініційовано опис нежилих підвальних приміщень №501, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, що в цілому складається з нежилих приміщень підвалу, загальною площею 55,0 кв.м.; Нежиле приміщення підвалу, загальною площею 144,6 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1; Нежилі приміщення 1-го поверху, загальна площа 208,7 кв.м., адреса: АДРЕСА_2, та рухомого майна, яке знаходиться у цих приміщеннях, та передачу вказане майно на відповідальне зберігання позивачці ОСОБА_3, з правом здійснення господарської діяльності з використанням зазначеного майна.

Вказане судове рішення оскаржує в апеляційному порядку відповідач по справі ОСОБА_4 В скарзі з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування ухвали суду від 24 лютого 2017 року із постановленням нової про відмову позивачу у задоволенні заяви про опис майна та передачі його на відповідальне зберігання позивачці, з правом здійснення господарської діяльності з використанням зазначеного майна.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За правилами ст. 210 ЦПК України ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину із зазначенням мотивів, із яких суд дійшов висновку про її обґрунтованість.

Відповідно до вимог п. 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою, в якої просила суд визнати протиправним та скасувати свідоцтво серія та номер: 2054, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., 05.09.2016 року; визнати протиправними та скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради», Тулба О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.09.2016 року індексний номер 31245664, нежилих приміщень підвалу, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 144,6 кв.м.; про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.09.2016 року індексний номер 31246627, нежилих підвальних приміщень №501, за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 55,0 кв.м.; про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.09.2016 року індексний номер 31244290, нежилих приміщень магазину, за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 208,7 кв.м.

Отже, позивачка обрала таку форму судового захисту своїх прав, за якої, у разі задоволення позову, право володіння, користування та розпорядження спірним майном повернеться до неї.

Проте, задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом опису майна та передачі його на відповідальне зберігання позивачці, з правом здійснення господарської діяльності з використанням зазначеного майна суд першої інстанції фактично вирішив справу по суті позовних вимог, що є неприпустимим.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, право власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення зареєстровано відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, виникло з дня такої реєстрації, а саме 06.09.2016 року.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Будь-який вид забезпечення позову не повинен порушувати норми Конституції України та ЦК України щодо непорушності права власності.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові зокрема належить право володіти, користуватися і розпоряджуватись своїм майном на власний розсуд та право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 312 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього прав чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи встановлене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, про те, що забезпечення позову шляхом передання його на відповідальне зберігання позивачці із правом здійснювати у вказаних приміщеннях підприємницьку діяльність може позбавити власника приміщення - ОСОБА_4 права на вільне володіння та користування власним майном, безпідставно обмежує його права як власника.

Судова колегія також зазначає, що вжиті заходи забезпечення позову створюють умови для знаходження у спірних приміщеннях осіб без дозволу власника, безоплатного користуватися ним позивачкою та отримання за наслідками здійснення такої діяльності доходу за рахунок майна, що їй не належить без урахування інтересів власника майна та всупереч його волі.

При цьому, судом першої інстанції у оскаржуваній ухвалі не наведено обґрунтування тому, яким чином комерційне використання позивачем спірних приміщень до вирішення справи по суті дозволить уникнути утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Крім того, судова колегія приймає до уваги, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2016 року за заявою ОСОБА_3 вже було вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборону відчуження спірних нежитлових приміщень.

Таким чином судова колегія вважає, що питання про забезпечення позову у справі вирішено судом виходячи виключно з інтересів позивача, всупереч нормам процесуального права й це є підставою для скасування постановленої у справі ухвали за вимогами ч. 1 п. 2 ст. 312 ЦПК України з постановленням нової ухвали про відмову ОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 312 ч. 1 п. 2, 315, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2017 року про забезпечення позову скасувати.

Постановити по справі нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом опису нежилих підвальних приміщень №501, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, що в цілому складається з нежилих приміщень підвалу, загальною площею 55,0 кв.м.; Нежиле приміщення підвалу, загальною площею 144,6 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1; Нежилі приміщення 1-го поверху, загальна площа 208,7 кв.м., адреса: АДРЕСА_2, та рухомого майна, яке знаходиться у цих приміщеннях, та передачі цього майна позивачу на відповідальне зберігання, з правом здійснення господарської діяльності з використанням зазначеного майна відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець