Ухвала

іменем україни

20 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Управління Держпродспоживслужби у Хмільницькому районі, 9-тої державної пожежно-рятувальної частини 2-го ДПРЗ ГУ ДСНС України у Вінницькій області, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, про припинення дій, які порушують право, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він та відповідач є сусідами. Відповідач займається утриманням та подвірним забоєм свиней із подальшою реалізацією їх на ринку, порушує санітарі норми забою свиней, утримує тварин у сараї, який побудований з порушенням ДБН, розташований занадто близько до будинковолодіння позивача, порушує протипожежні норми, оскільки користується джерелом відкритого вогню, порушує ветеринарні норми. Крім того, не дивлячись на те, що право на здійснення забою та посвідчення забійника має ОСОБА_5, фактично забій проводить ОСОБА_6, який такого права не має. У результаті такої діяльності створено умови, що негативно впливають на стан здоров'я позивача, який є особою похилого віку, інвалідом та страждає на захворювання органів дихання, оскільки в будинковолодінні позивача стоїть постійний сморід, особливо нестерпний влітку, відповідач змиває рідкі відходи прямо на вулицю, таким чином, завдаючи шкоди довкіллю. Звернувшись до відповідача з питанням про врегулювання вказаних проблем, відповідач ображає його.

Уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, ОСОБА_4 остаточно просив заборонити відповідачу ОСОБА_5 утримувати свиней та проводити подвірний забій у господарській будівлі: навіс (позначений літ. «Е» у технічному паспорті), розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1, та зобов'язати ОСОБА_6 за власний рахунок знести господарську будівлю: навіс (позначений літ. «Е» у технічному паспорті), розташованому за вищевказаною адресою.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 рокускасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо заборони ОСОБА_5 утримання та подвірного забою свиней у господарській будівлі, а саме навісі літ. «Е», ухвалено у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_5 утримання та подвірний забій свиней у господарській будівлі, а саме в навісі, позначеному літ. «Е» у технічному паспорті на садибний житловий будинок № АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Згідно зі ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Статтею 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» передбачено, що громадяни при проектуванні, розміщенні, будівництві та реконструкції споруд будь-якого призначення, зобов'язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Згідно з п. 3.35 ДБН 360-92 Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень, сараї для домашньої худоби треба розміщувати на відстані від житлових будинків відповідно до протипожежних і санітарних норм поодинокі або подвійні не менше 15 м.

Пунктом 3.30 ДБН 360-92 спорудження надвірних господарських будівель по лінії забудови вулиць і проїздів забороняється, їх треба зводити у глибині садиби з дотриманням санітарних і протипожежних вимог.

У п. 3.26 ДБН 360-92 передбачено, що відповідно до санітарних вимог очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору, не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі сусідніх садиб.

Пунктом 1.18 Розділу ІІІ. Загальних вимог пожежної безпеки до утримання територій, будинків, приміщень, споруд, евакуаційних шляхів і виходів «Правил пожежної безпеки в Україні», затверджених наказом МВС України від 30.12.2014 року № 1417, передбачено, що розводити багаття, користуватися відкритим вогнем на відстані менше 30 м від будівель та споруд, викидати незагашене вугілля забороняється. В окремих випадках для приготування їжі на відкритому вогні дозволяється зменшувати ці відстані до 5 м за умови наявності спеціально обладнаного вогнища та вигородження місця застосування відкритого вогню негорючими конструкціями (екранами) на максимальну висоту можливого полумя. В усіх випадках забороняється залишати без догляду джерела відкритого вогню.

Відповідно до п. 11.4 розділу VI. Основних вимог пожежної безпеки до об'єктів різного функціонального призначення «Правил пожежної безпеки в Україні» під час використання для побутових потреб балонів для транспортування, зберігання і використання стиснених і зріджених газів потрібно дотримуватися вимог НПАОП 0.00-1.20-98.

На підставі вищевказаних норм матеріального права та наявних у справі доказів апеляційний суд правильно вважав установленим, що відповідачем порушено санітарні норми, визначені п. п. 3.26, 3.30, 3.35. 3.35 ДБН 360-92 Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень, ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» при утриманні, забої свиней, що призвело до того, що в будинковолодінні позивача, особливо в літню пору, стоїть неприємний запах, чути крики тварин при забої, звуки життєдіяльності тварин, обробки тварин після забою, користування відкритим вогнем на відстані менше 30 м від будівель та споруд, що є порушенням прав позивача, визначених ст. 50 Конституції України, ст. 293 ЦК України та порушенням правил добросусідства. Зазначені обставини також підтвердили свідки, які були допитані в суді першої інстанції.

Таким чином, задовольняючи частково указаний позов, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ст. ст. 213-215 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди із висновками апеляційного суду щодо установлення факту порушення відповідачем вищевказаних санітарних норм та порушення прав позивача, проте ці доводи були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду по суті вирішення позовних вимог, про що свідчить зміст оскаржуваного рішення. Таким чином, доводи касаційної скарги щодо показів свідків, а також посилання на ч. 2 ст. 59 ЦПК України зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи не передбачено.

Перевіривши матеріали справи, за встановлених судом обставин справи, колегія суддів не вбачає підстав для висновків про порушення апеляційним судом ч. 4 ст. 338 ЦПК України, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Оскільки апеляційним судом обґрунтовано скасоване у вищевказаній частині оскаржуване рішення суду першої інстанції, то відсутні підстави залишати останнє без змін згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко