Єдиний унікальний номер 229/174/17 Номер провадження 22-ц/775/644/2017
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Соломаха Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Гапонова А.В., Груіцької Л.О.

при секретарі Чуряєві В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 березня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 18 січня 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Зазначала, що народилася 16 січня 1999 року. До її повноліття батько ОСОБА_3 сплачував на її утримання аліменти. Зараз вона навчається на першому курсі денного відділення Національного університету цивільного захисту України (м. Харків), строк навчання до 30 червня 2020 року.

Посилаючись на те, що

- у звязку з навчанням вона потребує матеріальної допомоги, оскільки їй необхідні кошти для придбання учбової літератури, канцелярських товарів, продуктів харчування, одягу, відвідування компютерної бібліотеки, проїзду до місця навчання, а стипендію вона не отримує;

- батько добровільно матеріальну допомогу їй не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним та працює, аліменти нікому не сплачує та непрацездатних осіб на утриманні не має

просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі ? частини доходу щомісяця до закінчення її навчання (а.с. 1 - 2).

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 01 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на період її навчання в розмірі 1/6 частини його доходу до 30 червня 2020 року, починаючи з 18 січня 2017 року, без урахування часу канікул. Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць піддано негайному виконанню. Стягнуто з ОСОБА_3 до Державного бюджету м. Дружківки судовий збір у сумі 640 грн. (а.с. 29-31).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині стягнення аліментів без урахування часу канікул. В решті рішення суду не оскаржує (а.с. 34).

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_2 не з'явилася, про час та місце розгляду справи 25 квітня 2017 року повідомлена телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області 12 квітня 2017 року за № 1454 (а.с. 55-56).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи 25 квітня 2017 року повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 15 квітня 2017 року (а.с. 59). Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився в судове засідання без поважних причин. В судове засідання 11 квітня 2017 року він також не з'явився, про час та місце розгляду справи 11 квітня 2017 року був повідомлений телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області 10 квітня 2017 року за № 1424 (а.с. 49 - 50), причини неявки також не повідомив.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність незявившихся сторін, оскільки відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню. До такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 3).

Згідно довідки Національного університету цивільного захисту України (м. Харків)від 15 вересня 2016 року № 74/7/50 ОСОБА_2 11 серпня 2016 року наказом № 2090/с зарахована на денне відділення Національного університету цивільного захисту України (м. Харків), є студенткою 1 курсу з терміном навчання 4 роки; навчається за рахунок платних послуг та стипендію не отримує; термін закінчення навчального закладу - 30 червня 2020 року (а.с. 9).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що в зв'язку з продовженням навчання дочка відповідача потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати їй матеріальну допомогу, оскільки є працездатним та має стабільний дохід; проте добровільно таку допомогу не надає.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 199 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З матеріалів справи встановлено, що дочка відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, досягла повноліття, але не досягла віку 23 років.

Згідно довідки Національного університету цивільного захисту України (м. Харків) від 15 вересня 2016 року № 74/7/50 ОСОБА_2 є студенткою 1 курсу з терміном навчання 4 роки; навчається за рахунок платних послуг та стипендію не отримує; термін закінчення навчального закладу - 30 червня 2020 року (а.с. 9).

Відомості про наявність у позивача будь-яких доходів в матеріалах справи відсутні.

Оскільки позивач в теперішній час у зв'язку із навчанням не працює, доходів не має, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у зв'язку з продовженням навчання вона потребує матеріальної допомоги.

Відповідач згідно матеріалів справи є працездатною особою, він ІНФОРМАЦІЯ_2, має постійне місце роботи - працює водієм ПАТ «Веско» та його середньомісячний сукупний дохід за період з серпня 2016 року по січень 2017 року складає 6 657,33 грн., що підтверджується довідкою роботодавця від 28.02.2017 р. № 130 (а.с. 27).

Враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці в зв'язку з продовженням нею навчання, відповідає обставинам справи. До того ж відповідач визнає свій обовязок надавати матеріальну допомогу доньці у звязку із продовженням нею навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стану здоров'я та матеріального становища дитини; стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував можливість надання позивачу утримання її матірю; матеріальний стан відповідача, який працює та має на утриманні неповнолітнього сина, на утримання якого сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини свого доходу. Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частини його доходу на місяць до закінчення навчання позивача, але без урахування часу канікул.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині визначення розміру аліментів сторонами не оскаржується. Позивач не згодна з рішенням суду лише в частині строку, на який присуджено утримання, а саме, в частині стягнення аліментів за вирахуванням часу канікул.

Питання строку, на який надається утримання повнолітнім дочці, сину, які продовжують навчання, що є предметом апеляційного оскарження, врегульовано статтями 191, 199, 201 СК України.

Відповідно до ст. 191, ст. 201 СК України аліменти на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 199 СК України право на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, припиняється у разі припинення навчання або досягнення повнолітньою дитиною віку 23 років.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів у звязку з продовженням навчання, суд першої інстанції виходив з того, що аліменти на користь позивача підлягають стягненню від дня предявлення позову до закінчення навчання, але без урахування часу канікул, оскільки в цей час позивач не несе витрат, повязаних з процесом навчання: не їздить до навчального закладу, не харчується у їдальні тощо.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що самі по собі канікули не припиняють навчання, і під час канікул вона є студенткою, пише реферати, курсові роботи, відвідує методичні кабінети, удосконалює свій освітній рівень, тобто на час канікул навчання не припиняється, а тому підстави для позбавлення її в цей період утримання з боку батька відсутні.

Зазначені доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Згідно довідки Національного університету цивільного захисту України строк навчання позивача закінчується 30 червня 2020 року, тобто до досягнення нею 23 років.

Статтею 62 Закону України від 01.07.2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» передбачено право осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах, на канікулярну відпустку тривалістю не менш як вісім календарних тижнів на навчальний рік.

Проте як обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі під час такої відпустки освітній процес не припиняється.

Відповідно до ст. 47 Закону України від 01.07.2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» освітній процес - це інтелектуальна, творча діяльність у сфері вищої освіти і науки, що провадиться у вищому навчальному закладі (науковій установі) через систему науково-методичних і педагогічних заходів та спрямована на передачу, засвоєння, примноження і використання знань, умінь та інших компетентностей у осіб, які навчаються, а також на формування гармонійно розвиненої особистості.

Відповідно до ст. 50 Закону України від 01.07.2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» освітній процес у вищих навчальних закладах здійснюється не лише у формі навчальних занять, але й у інших формах, зокрема, у формі самостійної роботи, контрольних заходів.

Як обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі, частиною 2 ст. 199 СК України передбачена єдина підстава для припинення утримання це припинення навчання. Надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах, канікулярної відпустки не припиняє навчання, а тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач не має права на утримання під час канікулярної відпустки є таким, що не відповідає вимогам статті 199 СК України.

Висновок суду першої інстанції про те, що під час канікул позивач не несе витрат, повязаних з процесом навчання, не ґрунтується на нормах Закону України від 01.07.2014 року №1556-VII «Про вищу освіту» та матеріалами справи не доведений, тобто є припущенням суду.

Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 309 ЦПК України порушення судом норм матеріального та процесуального права є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду в частині строку, на який позивач має право на утримання, підлягає зміні, а саме, аліменти на користь позивача підлягають стягненню від дня предявлення позову до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2020 року, що є більш ранньою подією, ніж досягнення позивачем віку 23 років (16 січня 2022 року).

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 314, ст. 316 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 березня 2017 року в частині строку, протягом якого позивач ОСОБА_2 має право на утримання, змінити, викласти абзац другий резолютивної частини рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 березня 2017 року в наступній редакції:

Стягувати з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка міста Дружківка Донецької області, РНОКПП НОМЕР_2) аліменти на період її навчання в Національному університеті цивільного захисту України (м. Харків) в розмірі 1/6 частини його доходу щомісяця, починаючи з 18 січня 2017 року до 30 червня 2020 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: А.В. Гапонов

ОСОБА_4