АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Савицький О.А.
№22-ц/796/9829/2017 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Оніщука М.І.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стельмах ОлесіОлександрівни, заінтересована особа: ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Стельмах О.О. від 09 листопада 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому проваджені № 1258/3 (№ за ЄДРВП 52030128).

В мотивування вимог посилався на те, що державний виконавець не вчинив жодних дій, направлених на виявлення грошових коштів, цінностей або іншого рухомого майна, на яке можна було першочергово звернути стягнення, а відразу наклав арешт на все нерухоме майно боржника, а саме: на жилі та нежилі приміщення, які йому належать, що суперечить п. 23 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Крім того, він не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна, оскільки вони були направлені на його адресу, але на прізвище стягувача ОСОБА_4

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у задоволенні скарги - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову про задоволення скарги, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що державний виконавець у порушення вимог ч. 6 ст. 48 Закону наклав арешт на все нерухоме майно боржника, сукупна вартість якого набагато перевищує суму стягнення та не є співмірною з розміром боргу.

Держаний виконавець незаконно наклав арешт на все нерухоме майно боржника, оскільки не вчинено жодних дій щодо виявлення грошових коштів, цінностей або іншого рухомого майна, на яке можна було звернути стягнення, загальна вартість арештованого майна є не співмірною з сумою боргу у розмірі 95954,00 гривень та накладено арешт одразу на всі жилі та нежилі приміщення, які знаходяться у власності боржника, а відтак постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що боржник, який має у власності майно, вартість якого значно перевищує суму боргу та знаючи про накладення на нього арешту, жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, не вчинив, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було.

Проте, такий висновок суду є передчасним, з огляду на таке.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження по виконавчому листу № 761/33867/14-ц від 28.07.2016 р., виданого Шевченківським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 боргу у розмірі 95 954 грн.

25.08.2016 р. державним виконавцем Стельмах О.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52030128.

09.11.2016 року головним державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м.Києві Стельмах О.О. винесено постанову, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження в межах суми звернення стягнення 95954,00 грн, у виконавчому провадженні ВП № 52030128 на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно по п. 23 Постанови № 6 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 7 лютого 2014 року при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Закон зобов'язує державного виконавця своєчасно і в повному обсязі вживати всі необхідні заходи та використовувати увесь наданий йому законом інструментарій для примусового виконання рішення, в залежності від конкретних обставин, з дотриманням прав та інтересів як боржника так і стягувача.

Разом з тим, згідно копії виконавчого провадження, наданого суду першої інстанції, боржник ОСОБА_1 не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2016 року, оскільки у листі державного виконавця адреса ОСОБА_1 вказана неправильно, а тому боржник був позбавлений права у встановлений Законом та постановою строк виконати рішення суду добровільно. (а.с.42)

Отже, Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому проваджені від 09.11.2016 року є незаконною.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що мотивувальна частина постанови суперечить резолютивній її частині, зокрема, державним виконавцем встановлено, що з метою забезпечення реального виконання рішення суду виникла необхідність у накладенні арешту на рахунки боржника, а в резолютивній частині державний виконавець постановив накласти арешт на все майно ОСОБА_1 (а.с.44).

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадженняможуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги повинна бути скасована.

Згідно ст. 388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст. 218,312-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року в справі скасувати та постановити нову ухвалу наступного змісту.

Скаргу боржника ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стельмах Олесі Олександрівни від 09 листопада 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 1258/3 (№ за ЄДРВП 52030128).

Стягнути з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 320 грн. 00 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді