РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

копія
Справа № 401/1855/16-ц Провадження № 2/401/33/17

18 травня 2017 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі: головуючий суддя Мельничик Ю.С.,

за участю: секретаря Страшні О.Е.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Світловодську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 січня 2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 січня 2012 року.

Позивач зазначав, що за заявою ОСОБА_2 відповідно до укладеного договору б/н від 30 січня 2012 року нею отримано кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 48129,54 грн., яку просить стягнути з відповідача на користь банку та судові витрати у справі.

Позивач вказав, що при зміні кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Банк свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надав ОСОБА_2 кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку позичальник повинен виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_2 не повернула своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим порушила умови кредитного договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, на підставі яких просив задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву з викладених в ній підстав та зазначав, що за заявою ОСОБА_2 відповідно до умов укладеного договору від 30 січня 2012 року банк надав їй кредит у сумі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так як ОСОБА_2 використала кредитні кошти, але належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконала тому виникла заборгованість на загальну суму 48129,54 грн., в звязку з чим просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь банку заборгованість та судові витрати.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Зазначила, що є клієнтом Приватбанку. У січні 2012 року вона отримала в Банку платіжну карту №251512 якою постійно користувалася як платіжною карткою, але кредити не брала. 06 листопада 2014 року вона дізналася, що з її банківського рахунку без її відома 05 листопада 2014 року було знято 5555 грн., а 06 листопада знято кошти в сумі 3335 грн. При цьому сім-карта її мобільного телефону була заблокована і телефон не працював. Про викрадення коштів вона повідомила, з допомогою телефону рідних в банк, та в звязку з викраденням грошей вимагала від банку заблокувати її платіжні карти. Проте, на її вимогу Банк не заблокував її карти. 07 листопада 2014 року без її відома невідомою особою знову було викрадено з відкритого на її імя рахунку 6065 грн., 2227 грн. та 1500 грн. В звязку з вказаним вона звернулася до міліції з заявою про викрадення коштів, і за її заявою розслідується кримінальна справа. Платіжну картку №335225, з допомогою якої 05, 06 та 07 листопада 2014 року знімалися кошти з її банківського рахунку, вона не отримувала, тому нею не користувалася, грошові кошти в кредит з допомогою цієї карки не брала, тому не повинна повертати банку нарахований борг. Їй невідомо хто міг використати вказану картку та викрасти грошові кошти з відкритого на її імя банківського рахунку, але вона припускає, що до вказаних подій може бути причетний працівник Приватбанку.

Представник відповідача в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, пояснив, що банк не надав доказів отримання відповідачем ні платіжної кредитної картки №335225, ні грошових коштів в кредит 05-07 листопада 2014 року, тому позов не підлягає задоволенню.

Зазначив, що дійсно у відповідності до умов договору № б/н від 30.01.2012 року, ОСОБА_2 отримала банківську карту №251512, якою користувалась, розраховувалась за покупки, знімала готівку, що видно з довідки Банку про рух коштів за період з травня 2014року по жовтень 2016 року.

ОСОБА_2 в рамках вказаного договору не отримувала кредит на суму 25 000 грн. про які банк зазначає в позові, в анкеті-заяві № б/н від 30.01.2012 року немає посилання на отримання чи оформлення наміру на отримання будь-яких кредитних коштів, а тому за відсутності належних доказів банку, про отримання коштів (або кредитної карти з допомогою якої протягом 05-07 листопада 2014 року невідомим були зняті кошти) ОСОБА_2 на підставі вищевказаного договору, позов є недоведеним та безпідставним і задоволенню не підлягає.

Крім цього, вказував, що після отримання позовної заяви для підготовки до судового засідання, ОСОБА_2 отримала від Банку виписку по всім рахункам, які відкриті на її імя в ПАТ КБ «ПриватБанк» та виявила, що за нею незаконно рахується карта №335225, яку банк їй не видавав та за допомогою якої і здійснювалось невідомими зняття коштів 05, 06 та 07 листопада 2014 року, які банк просить стягнути за вказаним позовом.

ОСОБА_2 не користувалась вказаною картою, не знімала з її допомогою кошти та не здійснювала будь-яких інших фінансових операцій, що підтверджується відповіддю банку від 11.07.2016 року в абзаці шостому «Невідома особа знаючи номер Вашої картки відновив Ваш телефонний номер (так як сім-карта заблокувалася) і здійснив шахрайський переказ грошей. Перевипуск третіми особами через мобільного оператора Сім-карти клієнта, знаходиться поза зоною відповідальності банку».

Щодо обставин, які відбувались в період з 05.11.2014 року по 07.11.2014 року включно представник також пояснив, що 06 листопада 2014 року ОСОБА_2 перебувала в лікарні з тяжким станом здоровя. В другій половині дня вона виявила, що її телефон не працює, про що повідомила рідним. Наприкінці дня, підозрюючи про здійснення шахрайських дій, ОСОБА_2 зателефонувала зі свого нового номера телефону на гарячу лінію ПАТ КБ «ПриватБанк» та попросила заблокувати всі рахунки, які відкриті на її імя.

Вранці 07 листопада 2014 року її в тяжкому стані привезли у Світловодське відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» де вона разом з начальником відділення склали заяву про незаконні операції, які здійснювались з її рахунками, де в неї забрали карту №251512 (для заміни на іншу), запевнили, щоб вона не турбувалась, що їм явно видно, що це інші особи здійснили шахрайські дії з її рахунком, і що вона має написати заяву в міліцію, і що буде проводитись службове розслідування.

На заміну карти №251512 їй видали карту №282887, крім неї вона користувалася карткою №282663.

З виписки руху коштів по рахунку ОСОБА_2, вбачається, що зняття коштів, які банк просить стягнути, відбувалось 05.11.2014 року по 07.11.2014 року включно, саме з допомогою платіжної карти №335225, у такому порядку: - 05.11.2014 року Деталі операції - переказ зі своєї карти сума операції 5055,00 грн.; - 05.11.2014 року переказ на карту Приват Банку через додаток Приват 24 сума операції 520 грн.; - 06.11.2014 року Збільшення Банком кредитного ліміту до 15000 грн.; - 06.11.2014 року переказ зі своєї карти сума операції 3035 грн.; - 06.11.2014 року - переказ на карту Приват Банку через дод. Приват 24 - 300 грн.; - 07.11.2014 року Збільшення Банком кредитного ліміту до 25000 грн.; - 07.11.2014 року переказ зі своєї карти 6065 грн.; - 07.11.2014 року переказ зі своєї карти 2227 грн.; - 07.11.2014 року - переказ на карту Приват Банку через дод. Приват 24 1560 грн.

Факт блокування карт ОСОБА_2 06.11.2014 року підтверджується відповіддю банку на запит суду від 02.11.2016 року з якої видно, що 06.11.2014 року клієнт ОСОБА_2 дійсно зверталася на лінію 3700 з номера +34. Клієнт звернувся на лінію для блокування карт вже після проведення операції і списання коштів з рахунку.

Відповідачу невідомо як 07.11.2014 року здійснювались операції з допомогою платіжної карти №335225, якщо ОСОБА_2 звернулась 06.11.2014 року на Гарячу лінію ПАТ КБ «ПриватБанк» і всі її рахунки були заблоковані, що підтверджує сам банк. (Всього 07.11.2014 року було знято з допомогою вказаної карти кошти в сумі 9852 грн.).

Відповідачу невідомо на яких підставах та з якою метою банком було збільшено кредитний ліміт 06 листопада 2014 року з 8000 грн. до 15000 гривень, а 07 листопада 2014 року до 25000 гривень, після отримання Банком 06 листопада 2014 року заяви ОСОБА_2 про блокування платіжних карток у звязку з викраденням коштів та при наявності по вказаній карті кредитної заборгованості яка збільшувалася.

На підставі вказаних обставин відповідач підозрює працівників банку ПАТ КБ «ПриватБанк» в незаконному використанні її даних для здійснення (або допомоги у здійсненні) незаконних (шахрайських) операцій, про що подано відповідну заяву в міліцію. З повідомлення слідчого банк не надає відомостей по факту викрадення коштів посилаючись на банківську таємницю.

Крім цього, представник відповідача вказував, що банк, отримавши віж ОСОБА_2 заяву про блокування її рахунків зобовязаний був заблокувати платіжну карту №335225 відповідно до п.2.1. постанови правління НБУ № 620 від 10.12.2004 року «Про затвердження правил Національної системи масових електронних платежів», якою встановлено, що блокування платіжної картки це є переведення картки в стан, у якому неможливо виконувати будь-які фінансові операції за допомогою її платіжних додатків.

Пунктом 3.3. Правил встановлено, що за ініціативи держателя платіжна картка вноситься до повного стоп-листа у таких випадках: втрата/викрадення платіжної картки; вихід платіжної картки з ладу; з інших причин, які обумовлені в договорі з емітентом.

Згідно п.3.4. Правил, для внесення картки до повного стоп-листа держатель картки зобов'язаний подати емітенту відповідну заяву. Види заяв (письмова чи усна), вимоги до їх змісту, порядок подання заяв до емітента та їх подальше опрацювання викладені в документах Платіжної організації щодо управління ризиками. Після подання заяви про внесення картки до повного стоп-листа он-лайн операції з цією карткою блокуються емітентом у строк, що визначений регламентом НСМЕП.

Згідно п.3.8. Правил Картка зі стоп-листа може бути вилучена за ініціативи

держателя, якщо вона була внесена ним до повного стоп-листа у випадках, визначених Правилами Згідно п.3.9. якщо картка внесена до повного стоп-листа двома ініціаторами

(наприклад, держателем картки та емітентом), то вилучення її з нього може бути здійснено тільки за наявності відповідних заяв/заявок цих ініціаторів.

Крім цього зазначав, що з виписки Банку про рух коштів по рахунку ОСОБА_2 видно, що Банком кожного місяця 07 числа з карти №335225 здійснюється списання коштів здебільшого в розмірі 498,57 грн.(Деталі операції - покупка товару). Працівники відділення банку пояснили, що Банком проводиться щомісячне списання відсотків за користування кредитними коштами.

Дії банку щодо самовільного списання коштів з депозитного рахунку відповідача є незаконними так як відбуваються безпідставно та з карти №335225 яку ОСОБА_2 не отримувала, та яку банк зобовязаний був заблокувати, так як з її допомогою без відома ОСОБА_2 були отримані протягом 05-07 листопада 2014 року невідомою особою кошти з рахунку відкритого банком на імя ОСОБА_2

ОСОБА_2 визнає, що вона отримала від Банку платіжну карту №251512 на підставі договору б/н від 30.01.2012 року, яку було замінено Банком на карту №282887, та в подальшому на карту № 282663, і заборгованість за користування цими картами у ОСОБА_2 відсутня.

Посилаючись на те, що вимоги Банку про стягнення не отримуваних ОСОБА_2 коштів на підставі договору від 30 січня 2012 року, є безпідставними так як Банком не доведено, що ОСОБА_2 було видано платіжну карту №335225 і саме вона з її допомогою протягом 05 07 листопада 2014 року знімала кошти, просив відмовити Банку в позові.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та їх не доведення.

Так, частиною 1 статі 12 ЦК України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно ч.ч. 1, 2, 6 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені, зокрема частиною другою цієї статті, суд може зобовязати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

У пунктах 1-10 ч. 2 ст.16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. До того ж, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Позивач звернувся до суду для вирішення спору про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання банківських послуг від 30 січня 2012 року.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

В судовому засіданні з поданих банком документів встановлено, що дійсно 30 січня 2012 року ОСОБА_2 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.5-31, том №1).

ОСОБА_2 підтвердила факт підписання нею 30 січня 2012 року Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що підписанням Анкети-заяви на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 30 січня 2012 року, ОСОБА_2 уклала з Банком договір, який відповідно до ст.634 ЦК України є договором приєднання.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 та 530 ЦК України, - зобовязання має виконуватися належним чином та в установлений строку відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України, - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов' язання (неналежне виконання).

В силу ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником чергової частини суми кредиту є право позикодаця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно статті 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обовязки сторін, повязані з кредитуванням рахунка, визначені положенням про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1073 ЦК Україниу разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до п.14.12 статті 14 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до ст.37.1 вказаного Закону для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів.

Згідно ст.40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайзер та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобовязаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п.1.1.5.14 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Згідно з п.п.1.1.2.1.12. Умов і правил надання банківських послуг, передбачено обовязки клієнта вживати заходи щодо запобігання втрати (Викрадення) стікеру PayPass, ПІНу або інформації, нанесеної на магнітну смугу або їхнього незаконного використання.

Відповідно до п.п.2.5.2.7 Умов і правил власник картки зобовязаний вживати усіх можливих заходів для запобігання втраті Картки /ПіНа/ постійного пароля/ одноразових паролів.

Пунктом 1.1.5.5 Умов і правил передбачено, що Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS повідомленні ПІН-коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі MobileBanking або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання та використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах звязку під час використання цих каналів.

Згідно п.1.1.5.28 у разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу.

Згідно п.1.1.5.30 Банк не несе відповідальності перед клієнтом за всі операції, у випадку передачі мобільного телефону, сім-карти, стікеру PayPass третім особам.

Позивач в судовому засіданні доводив факт отримання ОСОБА_2 30 січня 2012 року, на підставі договору банківського рахунку від 30 січня 2012 року, платіжної кредитної картки №335225, факт отримання ОСОБА_2 з допомогою вказаної платіжної кредитної картки кредитних коштів 05 листопада 2014 року в сумі 5055 грн. та 500 грн., 06 листопада 2014 року в сумі 3035 грн. та 300 грн., 07 листопада 2014 року в сумі 6065 грн., 2227 грн. та 1500 грн., а всього 18682 грн., та факт неповернення ОСОБА_2 грошових коштів банку на загальну суму 48129,54 грн. ( в тому числі: тіло кредиту, сума процентів за користування кредитом, пеня та штрафи).

Відповідач ОСОБА_2, заперечуючи вказані доводи позивача, доводила те, що кредитної картки №335225, з допомогою якої протягом 05 07 листопада 2014 року були зняті з відкритого на її імя банківського рахунку кошти, вона не отримувала, цієї картки банк їй не видавав, про існування картки їй невідомо. Також доводила, що з допомогою вказаної платіжної картки, та в інший спосіб, на підставі договору від 30 січня 2012 року 05, 06 та 07 листопада 2014 року кредитні кошти від Банку на загальну суму 18682 грн. вона фактично не отримувала, тому не повинна відповідати за позовом банку про стягнення нарахованої заборгованості.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

За змістом зазначеної норми закону обов'язок повернути кредит та сплатити проценти у позичальника виникає тільки тоді, коли банк виконав свій обов'язок видати грошові кошти позичальнику.

З довідки про рух коштів по банківському рахунку, який відкрито позивачем на імя ОСОБА_2 видно, що до початку зняття кредитних коштів з банківського рахунку відкритого на імя ОСОБА_2 з допомогою кредитної платіжної картки №335225 до 05 листопада 2014 року, ОСОБА_2 використовувала лише платіжну картку №251512, та після переказу через банкомат коштів 21 жовтня 2014 року за нею рахувалася заборгованість станом на 05 листопада 2014 року на загальну суму 2552 грн. У жовтні 2014 року на вказану картку банком було збільшено кредитний ліміт з 2100 грн. до 12000 грн. (а.с.146-157, том №1).

В судовому засіданні перевірялися доводи відповідача ОСОБА_2 про те, чи отримувала вона 30 січня 2012 року від банку кредитну платіжну карту №335225, якщо так то, чи використовувала вона з допомогою вказаної платіжної карти грошові кошти банку починаючи з 30 січня 2012 року, оскільки зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Позивач в судовому засіданні доводив, що: 1. отримання 30 січня 2012 року ОСОБА_2 кредитної платіжної карти №335225 підтверджується підписаною 30 січня 2012 року ОСОБА_2 Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, фотокартками ОСОБА_2 з кредитними картками в руках, довідкою про видані кредитні картки:2. отримання ОСОБА_2 з допомогою вказаної картки кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості за вказаним договором, виписками про рух коштів, (а.с.4-31, 143,144,175-196,207-217).

Разом з тим, надаючи належну оцінку доказам позивача, суд враховує, що всі надані банком фотографії ОСОБА_2 не містять дати її фотографування, з них неможливо побачити номер виданих ОСОБА_2 кредитних карток, отже з вказаних світлин суд не може з достовірністю встановити, що банком 30 січня 2012 року, або пізніше, була видана саме кредитна платіжна картка №335225, з використанням якої 05, 06 та 07 листопада 2014 року були зняті кредитні кошти з банківського рахунку, відкритого Банком на імя ОСОБА_2 на підставі договору від 30 січня 2012 року. Протилежне банком не доведено.

Суд враховує, що відповідачка стверджувала, що кредитна платіжна картка №335225 не має відношення до підписаного нею з банком договору від 30 січня 2012 року, так як вона картку не отримувала.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять відомостей про підпис в отриманні відповідачкою ОСОБА_2 кредитної платіжної картки №335225, зокрема, такі відомості відсутні в службових відмітках банку, відсутні відомості в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Банком також не надано суду виписку з журналу видачі платіжних карток з відомостями про видачу ОСОБА_2 кредитної платіжної картки №335225.

Також судом враховується, що ОСОБА_2 не укладалося з банком кредитного договору для отримання коштів в кредит.

Фактично 30 січня 2012 року ОСОБА_2 було укладено з позивачем договір банківського рахунку на який банк зобовязався приймати і зараховувати грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проводити інші операції за рахунком клієнта.

Також, з наданої банком довідки про рух коштів по рахункам ОСОБА_2 видно, що по кредитній платіжній картці №335225 відсутні будь-які операції з 30 січня 2012 року по 04 листопада 2014 року, тобто вказана картка не була активована та не використовувалася майже два роки і девять місяців.

Вказані факти дають суду підстави погодитися з доводами ОСОБА_2 про те, що метою укладення 30 січня 2012 року договору банківського рахунку було не отримання нею кредитної картки №335225, а відкриття банківського рахунку для використання його як депозитного рахунку та рахунку для проведення операції по оплаті платежів з допомогою платіжної картки №251512, що відповідало умовам, підписаної ОСОБА_2 30 січня 2012 року Анкети-заяви.

Доводи банку про те, що ОСОБА_2 після укладення договору від 30 січня 2012 року отримала дану платіжну кредитну картку №335225 з метою її використання, тобто отримання коштів у кредит, та інших карток у 2012 році не отримувала, не відповідають дійсності оскільки з довідки про рух коштів видно, що вказана кредитна картка не використовувалася з січня 2012 року по листопад 2014 року, проте ОСОБА_2 користувалася відкритим для неї банківським рахунком з допомогою іншої платіжної картки №251512.

При цьому, відповідачка зазначала, що 30 січня 2012 року після укладення договору у відділенні банку їй дійсно видали платіжну картку, яку вона використовувала для накопичення коштів зі своєї пенсії, але номер картки вже не памятає, так як після закінчення строку дії банком її було вже двічі замінено. І такою платіжною карткою могла бути лише картка №251512.

Вказані факти переконують суд в тому, що доводи банку про видачу 30 січня 2012 року ОСОБА_2 кредитної платіжної картки №335225 є недоведеними достовірними, допустимими, належними та достатніми доказами, а тому не відповідають дійсності.

При цьому, як видно з довідки про рух коштів по рахункам ОСОБА_2, яку надано відповідачкою ОСОБА_2, з допомогою вказаної кредитної платіжної картки №335225 було здійснено лише такі операції:

- 05.11.2014 року назва операції - переказ зі своєї карти сума операції 5055,00 грн.;

- 05.11.2014 року переказ на карту Приват Банку через дод. Приват 24 - 520,00 грн.;

- 06.11.2014 року Банком проведено збільшення кредитного ліміту до 15000 грн.;

- 06.11.2014 року переказ зі своєї карти 3035, 00 грн.;

- 06.11.2014 року - переказ на карту Приват Банку через дод. Приват 24 - 300,00 грн.;

- 07.11.2014 року збільшення Банком кредитного ліміту до 25000 грн.;

- 07.11.2014 року переказ зі своєї карти 6065, 00 грн.;

- 07.11.2014 року переказ зі своєї карти 2227,00 грн.;

- 07.11.2014 року - переказ на карту Приват Банку через дод. Приват 24 1560 грн.

Банком не доведено достовірними доказами, що вказані операції проводилися особисто, а бо в інтересах ОСОБА_2 для задоволення її (або з її відома в інтересах третіх осіб) потреб.

Крім цього, з Анкети-заяви ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 30 січня 2012 року видно, що нею повідомлено банк про її контактний номер мобільного телефону +77 (а.с.5), проте з наданого Банком додатку до письмових пояснень про смс-повідомлення, які направлялися Банком нібито клієнту ОСОБА_2 в реіод 05-07 листопада 2014 року видно, що Банком смс-повідомлдення разом з одноразовими кодами для підтвердження проведення операції з допомогою кредитної платіжної картки №335225 направлялися на номер мобільного телефону +28, який не належав ОСОБА_2 (а.с.186-191, 215-217).

Крім цього, 06 листопада 2014 року ОСОБА_2 повідомила банк про незаконні транзакції з її банківсього рахунку з телефону номер +34, проте банк продовжував 07 листопада 2014 року надсилати смс-повідомлення не на її номер мобільного телефону +77, не на новий номер мобільного телефону +34 з якого надійшла заявка про блокування рахунків та карток, а на невідомий номер мобільного телефону +28.

Позивачем не доведено, що номер мобільного телефону +28 станом на 05-07 листопада 2014 року належав, чи знаходився у розпорядженні та користуванні відповідачки ОСОБА_2, тому суд приходить до висновку, що Банком не виконано умови договору банківського рахунку про обовязковість повідомлення клієнта на відомий контактний мобільний телефон клієнта про проведення будь-який операцій по рахункам чи карткам 05-07 листопада 2014 року.

Вказане переконує суд, що транзакції по банківському рахунку, відкритому на імя ОСОБА_2, з допомогою платіжної картки № листопада 2014 року здійснювалися без її відома, тобто поза волею ОСОБА_2 невстановленою третьою особою.

Позивачем не доведено вини відповідачки у вказаному.

Навпаки, з копії відповіді ПАТ «Приватбанк» на імя ОСОБА_2 від 11 липня 2016 року видно, що Банк повідомляє про те, що невідома особа знаючи номер картки ОСОБА_2 відновила телефонний номер ОСОБА_2 і здійснила шахрайський переказ грошей. (а.с.82).

Судом перевірялися доводи ОСОБА_2 про блокування її карт 06 листопада 2014 року, і з відповіді банку на запит суду від 02 листопада 2016 року встановлено, що 06 листопада 2014 року клієнт ОСОБА_2 дійсно зверталася на лінію 3700 з номера +34. Клієнт звернувся на лінію для блокування карт вже після проведення операції і списання коштів з рахунку, тобто операцій здійснених 06 листопада 2014 року. (а.с.101, 121).

Визнання банком факту одержання 06 листопада 2014 року від ОСОБА_2 заяви про блокування її рахунку та карток доводить незаконність дій банку щодо проведення 07 листопада 2014 року операцій по рахунку ОСОБА_2 з допомогою кредитної платіжної картки №335225, а саме таких операцій: збільшення Банком кредитного ліміту до 25000 грн.; переказ 6065 грн.; переказ 2227,00 грн. та переказ на карту Приват Банку через дод. Приват 24 1560 грн.

Банком в судовому засіданні не зазначено та не доведено на яких підставах та з якою метою було збільшено 06 листопада 2014 року кредитний ліміт на кредитну платіжну картку №335225 з 8000 грн. до 14159 гривень, та з 07 листопада 2014 року - до 24778 гривень, після отримання 06 листопада 2014 року Банком заяви ОСОБА_2 про блокування платіжних карток у звязку з викраденням коштів за наявності по вказаній карті кредитної заборгованості та факту зростання заборгованості.

Відповідно до п.2.1. постанови правління НБУ № 620 від 10.12.2004 року «Про затвердження правил Національної системи масових електронних платежів», блокування платіжної картки - переведення картки в стан, у якому неможливо виконувати будь-які фінансові операції за допомогою її платіжних додатків.

Пунктом 3.3. Правил встановлено, що за ініціативи держателя платіжна картка вноситься до повного стоп-листа у таких випадках: втрата/викрадення платіжної картки; вихід платіжної картки з ладу; з інших причин, які обумовлені в договорі з емітентом.

Згідно п.3.4. Правил, для внесення картки до повного стоп-листа держатель картки зобов'язаний подати емітенту відповідну заяву. Види заяв (письмова чи усна), вимоги до їх змісту, порядок подання заяв до емітента та їх подальше опрацювання викладені в документах Платіжної організації щодо управління ризиками. Після подання заяви про внесення картки до повного стоп-листа он-лайн операції з цією карткою блокуються емітентом у строк, що визначений регламентом НСМЕП.

Згідно п.3.8. Правил Картка зі стоп-листа може бути вилучена за ініціативи

держателя, якщо вона була внесена ним до повного стоп-листа у випадках, визначених Правилами Згідно п.3.9. якщо картка внесена до повного стоп-листа двома ініціаторами

(наприклад, держателем картки та емітентом), то вилучення її з нього може бути здійснено тільки за наявності відповідних заяв/заявок цих ініціаторів.

Також, відповідно до п.1.1.2.18, 1.1.2.19, 1.1.2.22.1. Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку Клієнт зобовязаний підтвердити шляхом відправлення смс-пароля тільки ті транзакції, які Клієнт має намір провести або вже передав Банку як доручення. Негайно повідомити Банк шляхом дзвінка в Колцентр інформацію, яка стала відома клієнту, зокрема, несанкціонованих транзакції по його рахункам. Доручити Банку заблокувати рахунки.

Відповідно до п.1.1.3.1.7. Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку банк зобовязаний у випадку виникнення овердрафту або отримання усного або письмового повідомлення клієнта, переданого в порядку, передбаченому Правилами, про втрату/крадіжку карти, або про можливе несанкціоноване використання карти третіми особами забезпечити зупинення розрахунків з використанням карти.

Позивач так і не обґрунтував достовірними доказами підставу та причину з якою метою та з яких підстав після отримання від ОСОБА_2 06 листопада 2014 року на Гарячу лінію ПАТ КБ «ПриватБанк» звернення про блокування її рахунків, що підтвердив сам банк, 07 листопада 2014 року Банком було збільшено кредитний ліміт, та чому і на яких підставах по банківському рахунку на імя ОСОБА_2 здійснювалися операції з допомогою кредитної платіжної карти №335225, а саме знімалися в кредит кошти за відсутності їх на рахунку клієнта (овердрафт).

Всього 07 листопада 2014 року, після отримання 06 листопада 2014 року від ОСОБА_2 заяви про несанкціоноване зняття коштів з рахунку, було знято з банківського рахунку відкритого на імя ОСОБА_2 з допомогою кредитної платіжної карти №335225, кошти в сумі 6065 грн., 2227 грн. та 1500 грн., а всього 9792 грн., які банк обліковує як наданий ОСОБА_2 кредит.

Крім цього, з розрахунку заборгованості по кредиту видно, що на погашення виниклої 05-07 листопада 2014 року по банківському рахунку ОСОБА_2 заборгованості, щомісячно, починаючи з 07 грудня 2014 року, автоматично банком знімаються кошти з депозитного рахунку ОСОБА_2 без її відома, однаковою сумою в розмірі по 498 грн. шляхом проведення операції під назвою «Покупка товару».

Банком не доведено обґрунтованість таких дій, оскільки з 06 листопада 2014 року кредитна платіжна карта №335225 повинна була бути банком заблокована.

Суд погоджується з доводами відповідачки, що таке списання коштів, а саме: з 07 листопада 2014 року по 07 жовтня 2016 року включно всього 24 операції на суму кожної операції 498 грн., здійснюється без відома ОСОБА_2, та у визначений банком спосіб «Покупка товару», який не відповідає умовам договору, безпідставно, отже незаконно.

Крім цього, після проведення банком вказаних щомісячних операцій на їх суму збільшується загальний розмір кредитної заборгованості, який на час звернення до суду становив 48129 грн.

При цьому встановлено, що особисто ОСОБА_2 кошти на погашення нарахованої банком суми заборгованості не вносилася жодного разу, що позивачем не спростовано, і що вказує на те, що ОСОБА_2 не була згідна з діями банку з часу несанкціонованих транзакцій по її рахунку, тобто з 07 листопада 2014 року.

Також вказане підтверджується повідомленням слідчого СВ Світловодського відділу поліції з якого вбачається, що 18 листопада 2014 року за заявою ОСОБА_2 розпочато розслідування кримінальної справи за ознаками ч.1 ст.185 КК України за фактом викрадення невідомою особою з допомогою кредитної картки грошових коштів з відкритого на неї рахунку на загальну суму 19231 грн. (а.с.79).

Банком так і не надано доказів, що з січня 2012 року вказаною карткою володіла та користувалася особисто ОСОБА_2, до справи не надано докази про те, коли було в банківській системі активовано вказану платіжну карту №335225, у який спосіб, та в якому місці її використовували, використовують, та який строк дії цієї кредитної картки.

Заборгованість ОСОБА_2, яка була у неї перед банком до проведення несанкціонованих транзакції з допомогою кредитної платіжної карти №335225, станом на 05 листопада 2014 року в сумі 2552 грн., та яка виникла в результаті проведення ОСОБА_2 операцій по банківському рахунку з допомогою платіжної картки №251512, на час звернення банку до суду відсутня, оскільки з довідки про рух коштів по рахунку ОСОБА_2 видно, що у лютому 2015 року нею на погашення вказаної заборгованості внесено готівкою 2700 грн., а також банком стягнуто всього 16371 грн. в тому числі і на погашення заборгованості за зняті 05-07 листопада 2014 року кредитні кошти (а.с. 77, 78, 146).

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

В судовому засіданні судом сторонам розяснювалися норми ст.10 ЦПК України, сторони також попереджувались про наслідки вчинення чи невчинення процесуальних дій, зокрема, щодо подання доказів.

Доказів про видачу банком відповідачу ОСОБА_2 кредитної платіжної карти №335225, та видачі з допомогою цієї картки грошових коштів 05 листопада 2014 року в сумі 5055 грн. та 500 грн., 06 листопада 2014 року в сумі 3035 грн. та 300 грн., 07 листопада 2014 року в сумі 6065 грн., 2227 грн. та 1500 грн., а всього 18682 грн., та їх отримання відповідачем, а також факт неповернення ОСОБА_2 грошових коштів банку, в тому числі: тіло кредиту, сума процентів за користування кредитом, пеня та штрафи, на загальну суму 48129,54 грн., банк не надав до суду.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити, оскільки за час розгляду справи судом банком не доведено належними та допустимими доказами, що банком по договору від 30 січня 2012 року видано ОСОБА_2 кредитну платіжну карту №335225, і що саме ОСОБА_2 з її допомогою протягом 05-07 листопада 2014 року отримано в кредит грошові кошти на загальну суму 18682 грн.

З підстав ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти а позивача.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 27, 60, 61, 88, 209, 212-218 ЦПК України, ст.ст. 258, 267, 525, 526, 530, 536,553, 554, 610, 611,634, 1048-1054, 1066, 1069 ЦК України, ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

В позові Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 січня 2012 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Світловодський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис Згідно з оригіналом

Суддя Світловодського

міськрайонного суду ОСОБА_4