печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2017 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Павленко В.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Галицької В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Траст» про захист прав споживача, а саме стягнення заборгованості за договором банківського вкладу. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладено договори банківського вкладу № 10063-Л-980/17 від 25 травня 2016 року, № 10063-Л-980/19 від 27 травня 2016 року № 10063-Л-980/16 від 19 лютого 2016 року, відповідно до котрих було перераховано 140 000 грн., 38 000 грн., 29 000 грн. У зв'язку із запровадженням Національним банком України у банку тимчасової адміністрації, згодом початку процедури ліквідації банку, позивачу не відшкодованими залишились 33 711 грн. 31 коп. З урахуванням положень Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь вказану суму.

У судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала. Зазначила, що з введенням в банк тимчасової адміністрації, згодом ліквідації, призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку. Крім того, у виконання положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщувалось оголошення про заявлення кредиторами вимог до банку, на підставі яких у відповідній черговості могли були бути задоволені вимоги позивача. Проте позивач у встановлений строк не заявив банку про свої вимоги. Тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Судом встановлено, що між сторонами ОСОБА_3 та ПАТ «Траст» укладено договори банківського вкладу № 10063-Л-980/17 від 25 травня 2016 року, № 10063-Л-980/19 від 27 травня 2016 року № 10063-Л-980/16 від 19 лютого 2016 року, відповідно до котрих було перераховано 140 000 грн., 38 000 грн., 29 000 грн. відповідно (а.с. 5-8).

Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2016 року № 559-рш ПАТ «Траст» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30 грудня 2016 року № 3085, в ПАТ «Траст» запроваджено тимчасову адміністрацію. З 5 січня 2017 року у банку розпочато процедуру ліквідації банку.

Позивачу було відшкодовано 200 000 грн. гарантованої суми. Не відшкодованими залишились 33 711 грн. 31 коп.

У виконання положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщувалось оголошення про заявлення кредиторами вимог до банку, на підставі яких у відповідній черговості могли були бути задоволені вимоги позивача.

Проте позивач у встановлений строк не заявив банку про свої вимоги, про що зазначили представники сторін у судовому засіданні.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, віднесення ПАТ «Траст» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило виконання своїх зобов'язань щодо виплату відсотків та суми вкладу позивачу.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку.

Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку.

Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, оскільки такі вимоги щодо стягнення неповернутої суми внесеного вкладу повинні вирішуватись в порядку та на підставі положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», котрий є спеціальним законом, а не на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», на котрий посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, та котрий у даному випадку є загальним законом.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1066 ЦК України, ст. 2, 28, 36, 46, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» про захист прав споживача - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В.Батрин