У х в а л а

іменем україни

19 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Восьма харківська державна нотаріальна контора, про визнання неукладеним договору позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи, та остаточно просив стягнути на його користь з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/2 частини боргу, тобто з кожної по 6 359 836 грн 40 коп.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що 18 червня 2012 року ОСОБА_7 позичив у нього гроші у сумі 6 504 000 грн, що було еквівалентно 800 000,00 доларів США на момент позики, про що було складено договір позики та видана розписка про отримання грошей в присутності свідків, відповідно до п. 3 якої сума позики повинна була бути повернута до 18-00 годин 15 вересня 2012 року за адресою: АДРЕСА_1, приміщення кабінету позикодавця, розташування якого відомо позичальнику, у сумі, не меншій, ніж вказано у п. 1 договору у гривнях, а якщо курс продажу готівкового долару США на момент повернення позики збільшиться, то у сумі в гривні, яка має бути визначена з урахуванням такого курсу, встановленого публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» (далі - ПАТ «Банк Золоті ворота»), що діє на момент повернення грошей.

Позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, а його спадкоємцями у рівних частинах є відповідачі: дружина померлого -ОСОБА_4 та його мати - ОСОБА_5, які подали заяви про прийняття спадщини до Восьмої харківської державної нотаріальної контори, у зв'язку із чим він направив спадкоємцям письмову вимогу від 17 вересня 2012 року про повернення боргу, але від дружини померлого позичальника отримав відповідь про відсутність у неї коштів та невизначеність складу спадкоємців.

Посилаючись на вказане вище та зазначивши, що 18 вересня 2012 року він направив до нотаріальної контори претензію кредитора, а 23 січня 2013 року, тобто в межах шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, він направив на адресу ОСОБА_5 претензію, яка залишилась без реагування, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

У листопаді 2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом, у якому просила визнати неукладеним договір позики, датований 18 червня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7

На обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_5 посилалася на те, що надана ОСОБА_3 розписка не містить дати її складання та в ній зазначено про отримання ОСОБА_7 від позивача на виконання договору позики від 15 липня 2012 року, а тому ця розписка не свідчить про отримання останнім від позивача грошової суми за договором позики від 18 червня 2012 року, у зв'язку із чим договір позики від 18 червня 2012 року є неукладеним, оскільки не підтверджений розпискою позичальника про отримання грошової суми на підставі саме цієї угоди.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року первинний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 частину боргу в розмірі 5 803 350 грн 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 частину боргу в розмірі 6 359 836 грн 40 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року змінено.

Первинний позов задоволено частково, зменшивши суму боргу, стягнутої з ОСОБА_4. на користь ОСОБА_3 з 5 803 350 грн 40 коп. до 697 499 грн, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3. - з 6 359 836 грн 40 коп. до 1 253 985 грн.

У іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, врахував умови укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 договору позики та виходив із доведеності позовних вимог та наявності правових підстав для стягнення заборгованості із спадкоємців померлого боржника ОСОБА_7, а саме: з ОСОБА_5 - Ѕ частини боргу в еквіваленті 400 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на 27 січня 2015 року становило 6 359 836 грн 40 коп., а з ОСОБА_4 - 1/2 частини боргу за виключенням сплаченої нею суми у розмірі 35 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 січня 2015 року становило 5 803 350 грн 40 коп.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи суму боргу, стягнуту з ОСОБА_4 з 5 803 350 грн 40 коп. до 697 499 грн та з ОСОБА_5 з 6 359 836 грн 40 коп. до 1 253 985 грн, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення боргу з відповідачів, як спадкоємців ОСОБА_7, проте врахувавши, що спадковим є майно на суму 2 507 970 грн, дійшов висновку, що частка кожної спадкоємиці у спадщині складає 1 253 985 грн, а тому зменшив суму боргу, що підлягала стягненню з відповідачів на користь позивача.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції в незміненій апеляційним судом частині, та рішення суду апеляційної інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 червня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено договір позики, згідно з п. 1 якого позикодавець передає, а позичальник приймає у власність 6 504 000 грн, що еквівалентно 800 000,00 доларів США за курсом продажу готівкового долару США, встановленим ПАТ «Банк Золоті ворота» станом на день укладення договору. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, складеною та підписаною позичальником в момент передачі йому суми позики.

Відповідно до п. 3 договору повернення позики має бути здійснене до 18-00 годин 15 вересня 2012 року за адресою: АДРЕСА_1, приміщення кабінету позикодавця, розташування якого відомо позичальнику. Повернення грошей повинно бути здійснено в сумі не меншій, ніж вказано у п. 1 договору у гривнях. Якщо на день повернення позики курс продажу готівкового долару США, встановлений ПАТ «Банк Золоті ворота», збільшиться, то розмір суми у гривні, що підлягає поверненню, має бути визначено з урахуванням курсу продажу готівкового долару США, встановленого ПАТ «Банк Золоті ворота», що діє на момент повернення грошей (а. с. 70-71, т. 2).

Згідно з розпискою, підписаною ОСОБА_7, він отримав від ОСОБА_3 гроші в сумі 6 504 000 грн, що еквівалентно 800 000,00 доларам США за курсом продажу готівкового долару США, встановленим ПАТ «Банк Золоті ворота» станом на день укладення договору (1 долар США = 8,13 грн.), які зобов'язався повернути готівкою в строк до 18.00 год. 15 вересня 2012 року за адресою: АДРЕСА_1, приміщення кабінету позикодавця, розташування якого йому відомо. Вказана розписка була також підписана 18 червня 2012 року свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_10 (а. с. 72, т. 2).

Згідно з висновками повторної криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів від 07 вересня 2015 року №2043, проведеною Львівським Науково-дослідним інститутом судових експертиз:

- підпис від імені ОСОБА_7, розташований у графі: «Підписи Сторін:», після слова: «ПОЗИЧАЛЬНИК» на лицевій стороні другого аркуша договору позики від 18 червня 2012р., - виконаний ОСОБА_7;

- підпис від імені ОСОБА_7, розташований в нижній частині, ліворуч від запису: «2012 року» на розписці від імені ОСОБА_7 без дати, яка починається словами: «Розписка Я, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2» та закінчується словами: «…АДРЕСА_2, код НОМЕР_1» 18 июня 2012 року /підпис/», - виконаний ОСОБА_7;

- рукописний запис: «ОСОБА_7.», розташований в графі: «Підписи Сторін:», після слова: «Позичальник» на лицевій стороні другого аркуша договору позики від 18 червня 2012 року та рукописні записи: «ОСОБА_7, код НОМЕР_2, АДРЕСА_3», розташовані праворуч від запису: «2012 року» на розписці від імені ОСОБА_7 без дати, яка починається словами: «Розписка Я, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2» та закінчується словами: «…АДРЕСА_2, код НОМЕР_3» 18 июня 2012 року /підпис/», - виконані однією особою;

- підпис від імені ОСОБА_7, розташований у графі: «Підписи Сторін:», після слова: «ПОЗИЧАЛЬНИК» на лицевій стороні другого аркуша договору позики від 18 червня 2012 року та підпис від імені ОСОБА_7, розташований в нижній частині, ліворуч від запису: «2012 року» на розписці від імені ОСОБА_7 без дати, яка починається словами: «Розписка Я, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2» та закінчується словами: «…АДРЕСА_2, код НОМЕР_3» 18 июня 2012 року /підпис/», - виконані однією особою;

- ознак, які б свідчили про виконання підписів від імені ОСОБА_7 в договорі позики від 18 червня 2012 року в графі «Підписи сторін» в рядку «ПОЗИЧАЛЬНИК», а також у розписці без дати від імені ОСОБА_7 внизу під текстом розписки, ліворуч від запису «2012 року» в незвичайному стані (стані алкогольного сп'яніння), експертами не встановлено (а. с. 49-59, т. 4).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Згідно із ст. 16 ЦК України особа на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу позову.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема, за ст. 559 ЦК, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року в справі № 6-24цс12, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, та врахувавши покази свідків, суди попередніх інстанцій вмотивовано встановили факт підписання вищевказаних договору позики та розписки ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а. с. 7, т. 1) та після його смерті спадщину прийняли у строки, передбачені ст. 1270 ЦК України, дружина померлого - ОСОБА_4 та його мати ОСОБА_5, у зв'язку із чим позивач направив ОСОБА_4 письмову вимогу від 17 вересня 2012 року про повернення боргу, 18 вересня 2012 року - претензію кредитора до нотаріальної контори, а 23 січня 2013 року - претензію на адресу ОСОБА_5 (а. с. 9, 11, т. 1).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1269 України).

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відповідачі, як спадкоємці померлого позичальника, прийнявши спадщину, в силу ст. ст. 1281, 1282 ЦК України зобов'язані задовольнити вимоги кредитора у межах вартості спадщини.

При цьому апеляційним судом вмотивовано зазначено, що до складу спадкового майна увійшли: квартира АДРЕСА_4, вартістю 2 109 650 грн; автомобіль марки «LEXUS LS 460», д.н.з. НОМЕР_5, вартістю 631 620 грн; нежитлові приміщення 5-го поверху № 4 - 8, 10 - 13 в літ « Е-5», по АДРЕСА_5, загальною площею 210, 7 кв. м, вартістю 1 538 620 грн; житловий будинок літ «А-2» по АДРЕСА_6, вартістю 600 450 грн та земельна ділянка за вказаною вище адресою, площею 0,2500 га, вартістю 135 600 грн. Всього сума вказаного майна складає 5 015 940 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 травня 2013 року було встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з 1980 року по 27 травня 2011 року та визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 та на 1/2 частини автомобіля марки «LEXUS LS 460», д.н.з. НОМЕР_5 (а. с. 193-195, т. 1).

27 травня 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 уклали шлюб, який було зареєстровано Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.

У період шлюбу, а саме 28 жовтня 2011 року, ними було придбано за договором купівлі-продажу житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані по АДРЕСА_6, а 16 червня 2011 року - нежитлові приміщення 5-го поверху № 4 - 8, 10 - 13 в літ « Е-5», по АДРЕСА_5 (а. с. 216, 226, 236, т. 4).

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до положень ст. ст. 60, 61 СК України, а тому спадковим після смерті ОСОБА_7 є майно на суму 2 507 970 грн, спадкоємцями якого є дружина померлого та його мати, у зв'язку із чим кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщини, тобто у розмірі 1 253 985 грн.

Зважаючи на вищевикладене суд касаційної інстанції погоджується із висновком апеляційного суду, що сума боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 з урахуванням сплаченої нею суми у розмірі 35 000,00 доларів США (а. с. 155 зворотня сторона розписки, т. 3) складає 697 499 грн, а з ОСОБА_5 - 1 253 985 грн.

Також колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про критичне ставлення до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 10394 від 15 грудня 2014 року, проведеної Харківським НДІСУ ім. М.С. Бокаріуса, яким встановлено, що підписи від імені ОСОБА_7 в договорі позики від 18 червня 2012 року та в розписці без дати, виконані не ОСОБА_7 (а. с. 80, т. 3), оскільки для цього експертного дослідження були надані всього 10 вільних зразків підпису та почерку у вигляді коротких рукописних записів і під час проведення експертизи не всі надані зразки були вивчені та проаналізовані експертами, зокрема, зразки підписів в договорах купівлі - продажу житлового будинку, квартири, в копіях реєстрів нотаріальних дій, в статуті ТОВ «Торгівельного підприємства «Агронафтпродукт»; при цьому вказаний висновок спростовується показами ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_4, яка у день складання договору позики надавала згоду на укладення договору позики, про що свідчить її власноручний підпис.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

О.В. Попович