АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/5254/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої порушенням права,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої порушенням права - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 284 160 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 552,07 грн., а також судові витрати у розмірі 420 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відшкодування матеріальної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди на його користь в розмірі 140 147,23 грн., судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 140 147 грн. 23 коп., моральну шкоду у розмірі 88,8 розмірів мінімальної заробітної плати та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Посилається на те, що починаючи з 2006 року відповідачем порушуються його спадкові права на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3. Позивач зазначає, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.11.2014 року визнано за ним право власності на 1/4 частину будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.02.2016 року зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні вищевказаним нерухомим майном, вселено ОСОБА_1 з членами його сім'ї у будинок АДРЕСА_3

ОСОБА_1 зазначає, що в ході всіх судових процесів, що стосувались відновлення його порушених прав на спадкове майно, ОСОБА_2 категорично заперечував як право власності позивача на частину спадкового майна, що залишилось після смерті матері, так і право користування в подальшому нерухомим майном. Внаслідок вказаних протиправних дій відповідача ОСОБА_1 змушений був орендувати житло для себе та членів своєї родини, сплачувати комунальні послуги за орендоване житло, нести судові витрати, пов'язані із судовими процесами.

Позивач вказує, що протиправними діями відповідача йому завдано майнову шкоду у розмірі 140 147 грн. 23 коп., що складається з: оплати житлово-комунальних послуг за утримання квартири АДРЕСА_1 у розмірі 33 644 грн. 29 коп.; послуги з оренди житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 у розмірі 84 000 грн., а також витрати по оплаті житлово-комунальних послуг за утримання вищевказаної квартири у розмірі 1 971 грн. 01 коп.; витрати, пов'язані із перевезенням речей, у розмірі 731 грн.; витрати, пов'язані із проведення виконавчих дій по вселенню у розмірі 1063 грн. 40 коп.; витрати на банківські послуги, пов'язані із оформленням платежів, у розмірі 1916 грн. 14 коп.; витрати на поштові та інші послуги у розмірі 821 грн. 39 коп. Крім того, вказаними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, що підтверджується відповідним висновком експерта у розмірі 88,8 розмірів мінімальної заробітної плати.

З підстав наведеного позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.11.2014 року, яке набрало законної сили 22.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_4 частину земельної ділянки, що розташована за вказаною вище адресою, ј частину господарських будівель і споруд за вказаною адресою, а також право спільної власності на місця загального користування при житловому будинку, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.02.2016 року, яке набрало законної сили 15.03.2016 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення, позовні вимоги задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні майном, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3; зобов'язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 комплект ключів від приміщень, що розташовані у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3; вселити ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у будинок АДРЕСА_3

19.05.2016 року ОСОБА_1 вселено у будинок АДРЕСА_3 що підтверджується актом державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 19.05.2016 року.

ОСОБА_1 вказує, що внаслідок невизнання та порушення відповідачем його прав як власника майна щодо користування та володіння таким майном, йому завдано майнову шкоду у розмірі 140 147 грн. 23 коп., що складається з наступного: оплати житлово-комунальних послуг за утримання квартири АДРЕСА_1 у розмірі 33 644 грн. 29 коп.; послуги з оренди житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 у розмірі 84 000 грн., а також витрати по оплаті житлово-комунальних послуг за утримання вищевказаної квартири у розмірі 1 971 грн. 01 коп.; витрати, пов'язані із перевезенням речей, у розмірі 731 грн.; витрати, пов'язані із проведення виконавчих дій по вселенню у розмірі 1063 грн. 40 коп.; витрати на банківські послуги, пов'язані із оформленням платежів, у розмірі 1916 грн. 14 коп.; витрати на поштові та інші послуги у розмірі 821 грн. 39 коп.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Загальні умови відповідальності за заподіяння майнової та немайнової шкоди визначають положення статей 1166, 1167 ЦК України, виходячи з яких, умовами за якими виникає зобов'язання по відшкодуванню майнової шкоди є: наявність шкоди, протиправна дія (бездіяльність), вина особи, причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою.

Понесення позивачем витрат по сплаті орендної плати, житлово-комунальних послуг по утриманню орендованого майна, банківських послуг, витрат на проїзд, а також понесення інших витрат, про які вказує позивач, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, спричиненими діями відповідача, а тому суд дійшов правильного висновку, що позивачем не доведена наявність майнової шкоди у розмірі 140 147 грн. 23 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонипосилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи з положень ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди не переглядає.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що попередніми судовими рішеннями встановлено, що відповідач не визнавав право власності позивача, перешкоджав його законним інтересам та порушував права, а тому доведено протиправність дій ОСОБА_2 по відношенню до позивача, визнана його вина, встановлено причинний зв'язок - відповідач чинив свідомі перешкоди позивачу, внаслідок чого останній змушений був нести витрати - збитки у розмірі 140 147,23 грн., колегія суддів не приймає до уваги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відсутності вини відповідача, який заперечував та не визнавав право позивача в ході судових розглядів, оскільки право відповідача на заперечення та не визнання позовних вимог позивача в судовому процесі передбачено Конституцією України та цивільно - процесуальним законодавством і не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, що невизнання відповідачем позовних вимог позивача, заперечення права власності позивача на спадкове майно та на те, що рішення судів про задоволення позову позивача підтверджують винні дії відповідача у спричиненні матеріальних збитків позивачу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки рішеннями судів, на які посилається позивач, не встановлено завдання збитків позивачу внаслідок невизнання позову відповідачем, які були б передбачені статтею 22 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді