Номер провадження: 22-ц/785/4374/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 21 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

встановила:

29.11.2016 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою, яка в подальшому у судовому засіданні була уточнена, та в якій він зазначав, що з 04 січня 1999 року працював в редакції районної газети «Вісті Ананьївщини», останнім часом на посаді оператора комп'ютерного набору. Згідно наказу №31 від 01 листопада 2016 року був звільнений з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України, а саме з 02 листопада 2016 року за відсутність на роботі без поважних причин 28 жовтня 2016 року протягом більше трьох годин робочого дня. При цьому копію вказаного наказу отримав 02 листопада 2016 року.

ОСОБА_3 вказував, що звільнення вважає незаконним, а наказ таким, що підлягає скасуванню з поновленням його на роботі, не заперечуючи того факту, що 28 жовтня 2016 року з 10.00 год. до 12.00 год. був відсутнім на робочому місці, оскільки як працівник редакції знаходився на сесії Ананьївської районної ради, де мав слухати звіт редактора районної газети. До редакції він не повернувся через те, що попередні півтора-два роки в останній день робочого тижня редакція, з дозволу та за згодою редактора, працювала до обіду (після обіду жіноча половина колективу влаштовувала санітарний час, а чоловіки йшли додому). Разом з цим зазначив, що до 28 жовтня 2016 року ніяких претензій з цього приводу з боку редактора не було. Тому вважає, що його звільнення спричинене критикою з його боку професійних якостей редактора газети ОСОБА_4 на одному із засідань постійної комісії районної ради, тобто є цілком спланованою акцією, а відсутність позивача на роботі 28 жовтня 2016 року лише прискорила розправу над ним.

Також позивач зазначив, що його звільнення з роботи є дисциплінарним стягненням, порядок накладення якого передбачено ст.149 КЗпП України, частина третя якої вказує, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок та попередню роботу працівника. Однак відповідач проігнорував вимоги закону, не використав можливість застосування іншого стягнення у вигляді догани.

Позивач зазначив, що його звільнено навмисно, скільки його звільнення було давно сплановано, а саме 26 вересня 2016 року його було попереджено про звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням штату. Відсутність його на роботі цинічно та незаконно використано, як аргумент для звільнення.

Посилаючись на зазначені обставини, в уточнених позовних вимогах позивач просив визнати недійсним наказ від 01 листопада 2016 року № 31 про звільнення його з роботи та скасувати його, поновити позивача на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представники відповідача КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» ОСОБА_4, а також ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали, з посиланням на те, що позов є необґрунтованим, безпідставним та незаконним, натомість наказ №31 від 01 листопада 2016 року є законним, виданим у відповідності до чинного законодавства, тому підстави для його скасування - відсутні, а звільнення ОСОБА_3 з посади оператора компютерного набору відповідає чинному законодавству України. У звязку з цим просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 21 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить вищевказане рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 21 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_3 здійснив прогул на робочому місці 28 жовтня 2016 року, оскільки був відсутній на роботі без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня з 13 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин.

У звязку з цим, з 02 листопада 2016 року його було звільнено з посади оператора компютерного набору КП Ананьївської районної ради «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» по п.4 ст.40 КЗпП України та здійснений повний розрахунок.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Згідно п.2.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщини», узгодженого з редактором газети, головою ради трудового колективу та затвердженого зборами трудового колективу від 08 серпня 2005 року, дію трудового договору може бути припинено з ініціативи працівника, роботодавця та з інших підстав, передбачених законодавством України (ст.ст.28,36,37,38,39,40,41 КЗпПУ тощо) із обовязковим дотриманням процедури та умов звільнення, визначених законодавством, для відповідної підстави. Згідно п.3.2 розпорядок роботи був визначений таким: початок о 08 годині 00 хвилин, перерва на харчування та відпочинок з 12 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин, закінчення роботи о 17 годині 00 хвилин (а.с.74-79).

Із колективного трудового договору КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщин» на 2015-2018 роки, який прийнятий на зборах трудового колективу 05 січня 2015 року, вбачається, що трудовий колектив зобовязується сприяти ефективній роботі підприємства; забезпечувати постійний контроль за додержанням законодавства з питань режиму робочого часу і часу відпочинку, трудових відносин, організації і нормування праці; проводити розяснювальну роботу з питань трудових прав і соціального захисту вивільнених працівників; представляти права і інтереси працівників у відносинах з адміністрацією в управлінні підприємством, а також в ході його приватизації, приймати участь в роботі комісії по приватизації (а.с.84-90).

Розділом 3 положення про раду трудового колективу КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» від 07 вересня 2016 року передбачено, що рада трудового колективу має право здійснювати контроль за виконанням рішень, прийнятих на загальних зборах трудового колективу; представляти та захищати інтереси членів трудового колективу у взаємовідносинах з адміністрацією; вносити подання до адміністрації щодо питань поточної діяльності; розглядати питання щодо дотримання працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку; подавати пропозиції про заохочення працівників та накладення на них стягнень, їх звільнення з посади (а.с.92-93).

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, позивач був відсутнім на робочому місці без поважних причин 28 жовтня 2016 року з 13 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин, тобто більше трьох годин протягом робочого дня, про що також свідчить акт про відсутність на робочому місці позивача ОСОБА_3 від 28 жовтня 2016 року та пояснювальна записка позивача від 01 листопада 2016 року.

Зазначені обставини визнані сторонами, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

Спірним в даному випадку є питання стосовно того, чи мав право позивач бути відсутнім на робочому місці у вказаний час у пятницю, чи вважається його відсутність на робочому місці прогулом, та чи не є його звільнення результатом неприязних стосунків його із редактором КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» ОСОБА_4 і спланованим актом останнього по відношенню до позивача.

Як було вказано вище, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, щопопередні півтора-два роки в останній день робочого тижня редакція, з дозволу та за згодою редактора, працювала до обіду, а після обіду жіноча половина колективу влаштовувала санітарний час, а чоловіки йшли додому.

Однак, вказані доводи позивача є безпідставними і повністю спростовуються доказами, які маються в матеріалах справи.

Так, п.3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» передбачено, що початок роботи був визначений о 08.00 год., перерва на харчування та відпочинок з 12.00 год. до 13.00 год., закінчення роботи о 17.00 год. Зазначений графік робочого часу ніхто не відміняв і не змінював, а тому позивач ОСОБА_3 був зобовязаний виконувати трудові обовязки на робочому місці до 17.00 год., у тому числі у пятницю 28 жовтня 2016 року.

Зазначені обставини у повному обсязі підтверджені в судовому засіданні суду першої інстанції свідками ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11, ОСОБА_12, які пояснили суду, що робочий день в редакції завжди був до 17.00 год., у тому числі по пятницях, жодного наказу щодо скороченого робочого часу не було. Разом з тим, по п'ятницях, у разі закінчення роботи та лише з дозволу редактора, працівники могли піти додому раніше, при цьому ніяких утримань із заробітної плати не було.

В свою чергу свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12 додатково пояснили, що дійсно 28 жовтня 2016 року ОСОБА_3 з 13.00 год. до 17.00 год. був відсутній на робочому місці. Вони та інші працівники редакції в цей час працювали та знаходилися на своїх робочих місцях. Позивач і раніше, без дозволу редактора, дозволяв собі прогулювати робочий час, про що складалися відповідні акти про відсутність ОСОБА_3 на робочому місці.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні також пояснила, що працює в КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» на посаді відповідального секретаря, всі події відбувалися на її очах: ОСОБА_3 систематично залишав своє робоче місце без дозволу редактора, саботував роботу редакції, грубо ображав співробітників редакції, до всіх ставився зневажливо та зверхньо, а її він постійно ображав грубою лайкою, навіть погрожував.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що працює начальником загального відділу апарату Ананьївської районної ради Одеської області. Коли складався акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_3 28 жовтня 2016 року, за зверненням редактора газети голова районної ради направив його особисто до редакції газети для прийняття участі у фіксуванні факту відсутності на робочому місці ОСОБА_3 Прибувши до редакції близько 17.00 год. в одному з кабінетів редакції були присутні головний редактор та чотири співробітники редакції. З розмови з ними з'ясував, що ОСОБА_3 не було на робочому місці з 13.00 год. до 17.00 год. В його присутності 28 жовтня 2016 року о 17.00 год. було складено акт про відсутність вказаної особи на робочому місці, який підписано було особисто всіма співробітниками редакції. У вищевказаному акті він також поставив свій підпис, оскільки головою районної ради було надано завдання поспілкуватися з колективом редакції та лише зафіксувати факт відсутності ОСОБА_3 на робочому місці та присутність працівників редакції.

Разом з цим, жоден із вказаних свідків не надав суду пояснень з приводу того, що звільнення позивача із займаної посади стало наслідком неприязних стосунків його із редактором газети ОСОБА_4, які навпаки заперечували цей факт.

Більше того, свідки зазначили, що звільнення позивача із займаної посади фактично здійснювалось за участю всього колективу КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщини», які одноголосно дали згоду на його звільнення.

Так, свідок ОСОБА_8 додатково пояснив, що він є головою Ради трудового колективу редакції. 28 жовтня 2016 року приблизно о 16.00 год. були проведені загальні збори з метою фіксування відсутності ОСОБА_3 та його сина на робочому місці, в результаті чого складено протокол загальних зборів. На зборах ставилось питання щодо систематичних прогулів позивача ОСОБА_3, заслуховувалися свідчення працівників редакції, заслуховувалась думка кожного з приводу того, як слід зробити. Після заслуховування кожного працівника всі одноголосно вирішили, що ОСОБА_3 слід звільнити з роботи.

Протокол загальних зборів трудового колективу редакції та акт про відсутність на роботі позивача був підписаний всіма працівниками редакції особисто. Цього ж дня до редакції був також запрошений представник Ананьївської районної ради Одеської області ОСОБА_9, який засвідчив факт відсутності на роботі ОСОБА_3 Під час оголошення наказу про звільнення ОСОБА_3, на зборах він також був присутній. Після того, як редактором наказ був зачитаний, ОСОБА_3 було запропоновано підписатися про те, що він з ним ознайомився, однак позивач відмовився від підпису, про що було складено відповідний акт. В подальшому ОСОБА_3 розрахували та видали трудову книжку.

Вказані показання свідка, як і інших свідків, які є працівниками КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщини», повністю знайшли своє підтвердження в матеріалах справи і жодним чином не спростовуються.

Таким чином, судом першої інстанції було безспірно встановлено, що позивач ОСОБА_3 був відсутнім на робочому місці 28 жовтня 2016 року з 13.00 год. до 17.00 год. без поважних причин, що є не чим іншим як прогулом.

При цьому матеріали справи не мають доказів того, що звільнення позивача стало результатом неприязних стосунків його із редактором КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» ОСОБА_4 і спланованим актом останнього по відношенню до позивача.

Що стосується того факту, що 26 вересня 2016 року позивача ОСОБА_3 було попереджено про звільнення з роботи у звязку із скороченням штату працівників, на що посилається позивач, як на обставину, що додатково свідчить про упередженість керівництва ПП до нього, то колегія суддів зазначає, що даний факт не відіграє ніякого правового значення, для вирішення даного спору, оскільки позивача було звільнено зовсім з інших підстав, що не заборонено діючим трудовим законодавством України.

Судом також враховано, що у відповідності до п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни у вигляді скоєння прогулу (у тому числі за відсутності на роботі більше трьох годин упродовж робочого дня) застосовується стягнення у виді звільнення, що являється дисциплінарним стягненням і має здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Згідно вимог, передбачених ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник зобовязаний зажадати від працівника письмових пояснень. Власник при обранні стягнення зобовязаний врахувати: ступінь тяжкості скоєного проступку (ступінь тяжкості включає форму вини); заподіяну порушенням шкоду; обставини, за яких вчинено проступок; попередню роботу працівника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначив, що відповідач не мав права його звільняти із займаної посади, оскільки звільнення за прогули є крайньою мірою, а тому відповідачем не було враховано, що він протягом майже 20 років працював у даній редакції, має великий досвід і стаж роботи.

Однак, з цих підстав колегія суддів зазначає, що при звільненні з посади ОСОБА_3 були враховані всі вищевикладені обставини.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 26 вересня 2016 року, 19 жовтня 2016 року, 27 жовтня 2016 року, 28 жовтня 2016 року, в присутності та за особистими підписами працівників КП Ананьївської районної ради «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» було складено акти про відсутність на робочому місці протягом певного часу позивача ОСОБА_3 (а.с.40-44,46).

20 травня 2016 року редактором газети ОСОБА_4 та 03 листопада 2016 року співробітниками редакції ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було написано заяви до Ананьївського відділення поліції з приводу протиправної поведінки ОСОБА_3, який в приміщенні редакції, в робочий час ображав їх грубою нецензурною лайкою та погрожував (а.с.47,50).

Крім того, ОСОБА_13 24 лютого 2012 року та ОСОБА_14 13 червня 2016 року були написані відповідні заяви на імя редактора газети ОСОБА_4 щодо грубого поводження ОСОБА_3 відносно них, а саме образ, погроз та підвищення голосу в їх бік, у звязку з чим вони просили прийняти певні міри відносно нього (а.с.48-49).

При цьому рішенням апеляційного суду Одеської області від 11.07.2013 року, яким позивача було поновлено на роботі (а.с.109-114), не спростовані факти, які викладені у вищевказаній заяві ОСОБА_13 від 24 лютого 2012 року.

Таким чином, на підставі виявлених порушень трудової дисципліни, які виразились в здійсненні позивачем прогулу 28 жовтня 2016 року, редактором КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» 01 листопада 2016 року був виданий відповідний наказ №31 про звільнення позивача ОСОБА_3 з посади оператора компютерного набору за здійснений прогул 28 жовтня 2016 року (а.с.4), що також підтверджується копією трудової книжки, виписаної 12 червня 1963 року (а.с.51-55).

Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_3 за №42, виданої КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» 09 грудня 2016 року, ОСОБА_3 у вересні 2016 року відпрацював 22 дні, отримав заробітну плату в розмірі 2443 грн., та за жовтень 2016 року - відпрацював 20 днів і отримав заробітну плату в розмірі 2251,60 грн., що разом склало 4694,60 грн. (а.с.27).

Головному бухгалтеру ОСОБА_12 було доручено провести з ОСОБА_3 повний розрахунок відповідно чинного законодавства України.

Вказаний наказ про звільнення та трудова книжка із відповідним записом були отримані ОСОБА_3, що не заперечувалось позивачем та підтверджено матеріалами справи.

Крім того, як встановлено ст.43-1 ч.1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації; чи звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

Оскільки в КП Ананьївської районної ради «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» відсутня первинна профспілкова організація, що не заперечується сторонами, то звільнення позивача відбулось у відповідності до діючого трудового законодавства.

Тобто, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що дії КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» щодо звільнення ОСОБА_3 на підставі ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України відповідають положенням трудового законодавства, позивачем в суді не спростовані, факт відсутності на роботі 28 жовтня 2016 року з 13.00 год. до 17.00 год. підтверджений матеріалами справи, а доказів, які б свідчили про поважність причин відсутності на роботі позивача, матеріали справи не містять.

Враховуючи правомірність звільнення позивача із займаної посади, суд першої інстанції також дійшов правомірного висновку про те, що в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вищевказаних.

Посилання заявника апеляційної скарги на вищевказане рішення апеляційного суду Одеської області від 11.07.2013 року, яким позивача ОСОБА_3 було поновлено на роботі в КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (а.с.109-114), є безпідставним, оскільки предметом того судового розгляду було звільнення позивача, яке відбулось 26 березня 2012 року по п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обовязків, не етичну поведінку, завдання образ, заборону працівникам редакції виконувати посадові обовязки, а тому жодним чином не повязаний з предметом даного судового розгляду, яким є питання щодо законності звільнення позивача за прогул, який ним здійснений 28 жовтня 2016 року, тобто через 4 роки і 7 місяців після виниклих правовідносин і через більше ніж 3 роки після ухвалення вищевказаного судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_15

ОСОБА_2