У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Москалик Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживача, визнання недійсним договору та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

14 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в Рівненський міський суд з позовом до ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон", в якому просив на підставі вимог Закону України «Про захист прав споживача» визнати недійним договір фінансового лізингу від 22.01.2015 року № 001902, укладений між ним та ТзОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН», щодо передачі йому у лізинг автобусу марки "Богдан" моделі А-092, оскільки умови цього договору є несправедливими та порушують його права як споживача, а також стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на його користь 41965 грн., в рахунок повернення раніше сплаченої ним комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2017 року визнано недійсним договір фінансового лізингу від 22.01.2015 року № 001902, укладений між ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1

Стягнуто з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 41865 грн. 00 коп. сплаченої ним комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи та 1102 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/564/2017 Головуючий у 1 інстанції : Тимощук О.Я.

Доповідач : Григоренко М.П.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує, що в укладеному між сторонами договорі фінансового лізингу № 001902 від 22.01.2015 року не містяться несправедливі умови, а тому суд першої інстанції безпідставно визнав цей договорі недійсним із цих мотивів.

В день підписання договору позивач написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови Договору, а також ОСОБА_1 22.01.2015 року погодив з менеджером компанії марку, модель та вартість предмета лізингу, котрий він самостійно обрав, що зафіксовано в Додатку №3 до Договору.

Договір фінансового лізингу № 001902 від 22.01.2015 року був укладений у відповідності до законодавства, що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу.

Спірним договором передбачена відповідальність сторін, як лізингодавця, так і лізингоодержувача за невиконання взятих на себе зобовязань, тому говорити про наявність дисбалансу, враховуючи особливості відносин непрямого лізингу неприпустимо.

Умови договору були погодженими сторонами та обовязковими для виконання.

Предмет лізингу визначений в п. 3.1. Договору, в Додатках №№ 1, 2, 3 до Договору, а також предмет лізингу позивачем був визначений та погоджений з менеджером компанії. Додатком № 3 від 22.01.2015 року до Договору (Специфікація) зазначена марка та модель предмету лізингу, а у п. 3.1 Договору додатково зазначений колір предмету лізингу. В Акті приймання-передачі зазначаються усі індивідуальні ознаки предмету лізингу, а саме: найменування, тип, марка, модель, заводський номер, номер двигуна, колір та ін. Пункт 3.1 Договору „Предмет Лізингу не порушує чинного законодавства України та не суперечить нормам Закону України „Про фінансовий лізинг. А транспортний засіб: автобус „Богдан моделі А-092 (Е-3) жовтий є річчю яка визначена індивідуальними ознаками тому може бути Предметом Договору Лізингу.

Тільки після придбання Предмету Лізингу індивідуальні ознаки стають відомими.

Згідно Додатку 1 до Договору сума авансового платежу складає 209325 грн. Позивачем на рахунок відповідача було сплачено лише 41865 грн., тобто у лізингоодержувача є право на обрання продавця до сплати ним авансового платежу в повному обсязі.

ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» пунктом 3.5 Договору з себе відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу не знімає.

Відомості про Продавця (Постачальника) зазначаються в Акті приймання-передачі Предмета Лізингу.

Вказує, що всі договори фінансового лізингу укладені без наявності ліцензії до 07.06.2017 року є дійсними.

Висновок суду про те, що договір фінансового лізингу є нікчемним, оскільки не був посвідчений нотаріально є хибним. Договори фінансового непрямого лізингу не підлягають нотаріальному посвідченню.

Висновок суду, що Договір не спрямований на настання правових наслідків не відповідає дійсності, оскільки основним правовим наслідком за Договором є передача предмету лізингу у користування Лізингоодержувачу, після виконання останнім своїх зобовязань за Договором, а саме сплати авансового платежу та комісії за передачу предмету лізингу (п. 5.1 Договору). Також, кінцевим правовим наслідком за бажанням та фінансовою можливістю Лізингоодержувача є перехід права власності на предмет лізингу.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Повністю задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався положеннями Закону України « Про захист прав споживачів» та виходив із того, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу дійсно містить несправедливі умови, оскільки має місце істотний дисбаланс договірних прав та обовязків сторін цього договору, що порушує законні права та інтереси позивача.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вищевказаний договір фінансового лізингу міг бути укладений відповідачем лише за наявності у нього на це відповідної ліцензії, а також про те, що цей договір є нікчемним, оскільки не посвідчений нотаріально.

Дані висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення відповідного обґрунтування про безпідставність заявлених вимог, які вказані у запереченнях відповідача на заявлений позов, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Умови договору фінансового лізингу, який був укладений із між сторонами у даній справі, дійсно є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку односторонню відповідальності лише лізингоодержувача за порушення зобов'язань за договором і при розірванні договору за його ініціативою, а відповідальність та обовязки лізингодавця зведені до мінімуму.

Згідно з пунктом 1.5 Ліцензійних умов, затверджених 09 жовтня 2012 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов, про що прямо зазначено у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року по справі № 6 - 2629 цс 15, яка переглядалась Верховним Судом України в аналогічній цивільній справі.

По даній цивільній справі встановлено, що договір між позивачем та відповідачем були укладені вже після того, коли закон вимагав отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах.

В постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року ( справа № 6-2766 цс15) зазначено, що відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу в даному випадку є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2017 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

ОСОБА_3