провадження № 2/243/2510/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

При секретарі Останькович А.О.

За участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 м. Словянська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що її бабі ОСОБА_3 на праві власності належав житловий будинок, розташований в м. Словянську по вул. Курчатова, 50. 2/5 будинку їй належала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою словянською державною нотаріальною конторою від 23.12.1980 року за номером № 7067, зареєстрований в КП «БТІ» м. Словянська 05.01.1981 р., номер запису 213, а 3/5 частки на підставі рішення народного суду від 05.07.1979 р. № 2/1196-79, зареєстрованого в КП «БТІ» м. Словянська 17.10.1980 р. 11.09.1999 р. її баба померла. ЇЇ батько ОСОБА_4, син померлої, на протязі 6-ти місяців після її смерті прийняв спадщину, оскільки спільно був прописаний із спадкодавцем на час її смерті. 14.01.2001 року, він, не оформивши своїх спадкових прав, також помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку № 50 по вул. Курчатова м. Словянська з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами, загальною площею 40,9 кв. м., житловою 22,7 кв. м., на плані позначений літерою (А-1), сарай (Б), літня кухня (В), вбиральня (Г), сарай (Д), водопровод (№ 1), огорожа (№ 2, № 3, № 4, № 5). 12.07.2001 року, позивач подала до першої державної нотаріальної контори м. Словянська заяву про прийняття спадщини. Першою словянською державною нотаріальною 14.12.2016 р. було видане їй свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого їй належить 1/2 частка житлового будинку по вул. Курчатова, 50, м. Словянська. Крім того, її рідний брат, син спадкодавця - ОСОБА_5 був прописаний (зареєстрований) у спадковому домі разом із батьком на день його смерті, тому відповідно до ст. 549 УК України (в редакції 1963 р.) вважався таким, що прийняв спадщину. Однак за життя її брат не здійснив жодних дій, для оформлення правовстановлюючих документів на спадковий будинок та помер 19.10.2011 р. Спадкоємцем першої черги спадкування після її брата є його рідний син ОСОБА_2, який на протязі 6-ти місяців після смерті батька заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, будь-яких дій по оформленню спадкового майна на своє імя не здійснив та не збирається цього здійснювати та звертатися до суду із відповідними позовами про що 03.11.2016 р. написав заяву, посвідчену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 До теперішнього часу 1/2 частка у спадщині не оформлена, та згідно до довідки КП «БТІ», зареєстрована за бабою позивача ОСОБА_3. Свідоцтво про право на спадщину ні брат позивача, ні його син - відповідач, не отримали, відповідач в будинку не мешкає, не зявляється у ньому, не утримує його, земельну ділянку біля будинку не використовує, комунальні платежі та плату за землю не здійснює, та не претендує на його використання. Будинок в натурі не розділений, тому вона користуюсь ним в цілому, робить його поточний та капітальний ремонт, здійснює щомісячні платежі за комунальні послуги та податки за землю, обробляю город. Вважає, що вона добросовісно заволоділа майном відповідача та продовжую відкрито, безперервно володіти його нерухомим майном протягом шістнадцяти років. У звязку з наведеним просить суд, визнати за собою право власності на 1/2 частку житлового будинку, № 50 розташованого по вул. Курчатова м. Словянська з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами, загальною площею 40,9 кв. м., житловою 22,7 кв. м., на плані позначений літерою (А-1), сарай (Б), літня кухня (В), вбиральня (Г), сарай (Д), водопровод (№ 1), огорожа (№ 2, № 3, № 4, № 5).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, навела доводи аналогічні доводам викладеним в позовній заяві та просила позов задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, заявлені вимоги визнає у повному обсязі (а.с.29). Суд, вважає за можливим розглянути справу без його участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 11.09.1999 року у м. Словянську Донецької області, померла ОСОБА_3 (а.с.8).

Останній при житті на праві власності належав житловий будинок, розташований в м. Словянську по вул. Курчатова, 50: 2/5 будинку їй належала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою словянською державною нотаріальною конторою від 23.12.1980 року за номером № 7067, зареєстрований в КП «БТІ» м. Словянська 05.01.1981 р., номер запису 213 (а.с.13-14), а 3/5 частки належало на підставі рішення народного суду від 05.07.1979 р. № 2/1196-79, зареєстрованого в КП «БТІ» м. Словянська 17.10.1980 р. (а.с.86).

Спадщину на вище зазначене майно після смерті ОСОБА_3 прийняв, але не оформив своїх спадкових прав ОСОБА_4, син померлої, який помер 14.01.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть №1-НО №519549 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина яка складається із житлового будинку № 50 по вул. Курчатова м. Словянська з відповідними господарськими та побутовими будовами та спорудами, загальною площею 40,9 кв. м., житловою 22,7 кв. м., на плані позначений літерою (А-1), сарай (Б), літня кухня (В), вбиральня (Г), сарай (Д), водопровод (№ 1), огорожа (№ 2, № 3, № 4, № 5).

12.07.2001 року, позивач подала до першої державної нотаріальної контори м. Словянська заяву про прийняття спадщини (а.с.6).

Першою Словянською державною нотаріальною конторою 14.12.2016 р. було видане їй свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого їй належить 1/2 частка житлового будинку по вул. Курчатова, 50, м. Словянська (а.с.17).

Крім того, рідний брат позивача, син спадкодавця - ОСОБА_5 був прописаний (зареєстрований) у спадковому домі разом із батьком на день його смерті, тому відповідно до ст. 549 УК України (в редакції 1963 р.) вважався таким, що прийняв спадщину. Однак за життя ОСОБА_5 не здійснив жодних дій, для оформлення правовстановлюючих документів на спадковий будинок, останній помер 19.10.2011 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-НО №590751 (а.с.18)

Спадкоємцем першої черги спадкування після померлого ОСОБА_5, є його рідний син ОСОБА_2, останнім 03.11.2016 року подана заява, з якої вбачається, що спадщину приймати не збирається та не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину після ОСОБА_5, було видано сестрі померлого ОСОБА_7 (а.с.20).

З копії свідоцтва про укладання шлюбу від 23.06.2006 року серія І-НО №044851 (а.с.12) вбачається, що ОСОБА_8 уклав шлюб з ОСОБА_7, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_8.

Вирішуючи питання про визнання права власності на житловий будинок за ОСОБА_1 за набувальною давністю, суд виходить з наступного.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те,що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК України, для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років.

При цьому слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів необхідно враховувати факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в позовній давності строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з тих підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Як і при віндикації, при набувальній давності тягар доказування добросовісності лягає на зацікавлену сторону, у першому випадку - на відповідача, в другому - на позивача.

Таким чином, виходячи із змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і які повинні довести позивач, є такі:

- майно може бути об'єктом набувальної давності;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його безперервність;

- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Крім того, з ч.9. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року, вбачається, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, посилаючись на те, що сторонами не заперечувався той факт, що володіння з її боку спірною частиною об'єкта нерухомості було відкритим та очевидним для оточуючих, безперервне володіння позивачем спірною часткою нерухомого майна триває з 12.07.2001 року, тобто вже протягом шістнадцяти років.

В той же час позивачем, не надано переконливих доказів добросовісності володіння спірним майном, а саме в частині її освідомленності про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірну частку майна, а також не доведено ставлення до цього майна як до власного (його експлуатування, вживання необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо).

У звязку з наведеним, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215,218 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав №5 від 07.02.2014 року, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити, у звязку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_9