Справа № 363/3471/16-ц Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/5687/17 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 19 27.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги,-

встановила:

у вересні 2016 році ТОВ «Комплекс Агромарс» звернулося до Вишгородського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 15 червня 2015 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №411-2015/КАМ/О, за яким відповідач зобов'язався повернути отриману фінансову допомогу в розмірі 13 134,00 грн. до 30 травня 2016 року, шляхом здійснення щомісячних утримань з його заробітної плати в розмірі 1 000 грн. (п.п.2.1,3.1,3.2 договору).

Відповідно до п.1.1 договору, позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а останній зобовязується використати їх за цільовим призначенням та повернути фінансову допомогу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

В разі зміни курсу долара США по відношенню до гривні в сторону збільшення більш ніж на 1% позичальник здійснює погашення суми безвідсоткової поворотної фінансової допомоги пропорційно до такої зміни.

Згідно п.5.1 договору сума безвідсоткової поворотної фінансової допомоги підлягає обовязковому поверненню позикодавцю протягом двох календарних днів з моменту ознайомлення позичальника з наказом про його звільнення.

Відповідно до п.6.4 договору при порушенні позичальником строку повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, встановленого п.3.1,3.2 або 5.1 договору, він повинен сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1% від розміру безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, встановленого п.2.1 договору, за кожен день прострочення повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги.

На виконання укладеного договору позивач надав відповідачеві грошові кошти в сумі 13 134 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 30 червня 2015 року.

Згідно наказу ТОВ «Комплекс Агромарс» №304 КА/к-з від 31 березня 2016 року ОСОБА_2 було звільнено з посади водія автоколони №5 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України.

Із вказаним наказом відповідач ознайомився 04 квітня 2016 року.

Відповідно до довідки ТОВ «Комплекс Агромарс» №703 від 16 серпня 2016 року станом на 16 серпня 2016 року залишок заборгованості відповідача за договором складала 3 123 грн. 69 коп.

З квитанції №131, вбачається, що ОСОБА_2 21 лютого 2017 року сплатив позивачу основну суму заборгованості в розмірі 3 123 грн. 69 коп.

Просило стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Комплекс Агромарс»: суму заборгованості за договором в розмірі - 3 123,69 грн.; пеню за прострочення повернення грошових коштів в розмірі - 18 387,60 грн.; штраф за прострочення сплату боргу в розмірі - 3 123,69 грн.; суму 3% річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 35,84 грн.;інфляційні нарахування в розмірі 102,77 грн.; суму сплаченого судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Після уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з ОСОБА_2. на користь ТОВ «Комплекс Агромарс» грошові кошти в сумі 11 055,00 грн.з яких: пеня - 10 432,96 грн., 3 % річних -85,52 грн., інфляційні нарахування - 389,69 грн., коливання курсу гривні до долара США - 146,83 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Комплекс Агромарс» суму заборгованості за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №411-2015/КАМ/О від 15 червня 2015 року, яка складається з пені в розмірі 1 432 грн., 3 % річних в розмірі 85 грн. 52 коп., інфляційних витрат в розмірі 389 грн. 69 коп. та коливання курсу гривні до долару США в розмірі 146 грн. 83 коп. та судовий збір в розмірі 1 378 грн., а всього 3 432 грн. 04 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Комплекс Агромарс» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при здійсненні розрахунку позовних вимог позивач керувався умовами договору, зокрема, щодо строків виконання зобов'язань та відповідальності відповідача.

Апелянт зазначає, що розрахунок пені було здійснено в розмірі 1% від усієї суми позики яка склала 10 432,96 грн.

Своїм підписом у договорі відповідач повністю погодився з усіма умовами договору та прийняв на себе відповідальність стосовно своєчасного повернення отриманих коштів, відповідно до умов договору за порушення своїх зобов'язань, були передбачені штрафні санкції, як додаткове спонукання позичальника до належного виконання своїх зобов'язань перед позикодавцем.

Апелянт, стверджує, що не було досліджено майновий стан відповідача, а тому неможливо стверджувати, що відповідач не зможе сплатити суму заборгованості та безпідставно зменшив розмір законно нарахованої пені на 90%.

Просило скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року та ухвалити нове, відповідно до якого задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 червня 2015 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №411-2015/КАМ/О, за яким відповідач зобов'язався повернути отриману фінансову допомогу в розмірі 13 134,00 грн. до 30 травня 2016 року, шляхом здійснення щомісячних утримань з його заробітної плати в розмірі 1 000 грн (п.п.2.1,3.1,3.2 договору).

Відповідно до п.1.1 договору позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а останній зобовязується використати їх за цільовим призначенням та повернути фінансову допомогу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

В разі зміни курсу долара США по відношенню до гривні в сторону збільшення більш ніж на 1% позичальник здійснює погашення суми безвідсоткової поворотної фінансової допомоги пропорційно до такої зміни.

Згідно п.5.1 договору сума безвідсоткової поворотної фінансової допомоги підлягає обовязковому поверненню позикодавцю протягом двох календарних днів з моменту ознайомлення позичальника з наказом про його звільнення.

Відповідно до п.6.4 договору при порушенні позичальником строку повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, встановленого п.3.1,3.2 або 5.1 договору, він повинен сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1% від розміру безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, встановленого п.2.1 договору, за кожен день прострочення повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги.

На виконання укладеного договору позивач надав відповідачеві грошові кошти в сумі 13 134 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 30 червня 2015 року.

Згідно наказу ТОВ «Комплекс Агромарс» №304 КА/к-з від 31 березня 2016 року ОСОБА_2 було звільнено з посади водія автоколони №5 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України.

Із вказаним наказом відповідач ознайомився 04 квітня 2016 року.

Відповідно до довідки ТОВ «Комплекс Агромарс» №703 від 16 серпня 2016 року станом на 16 серпня 2016 року залишок заборгованості відповідача за договором складала 3 123 грн. 69 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що розмір пені за прострочення заборгованості по основному боргу, яка становить 10 432 грн. 96 коп. значно перевищує розмір збитків, а тому її можливо зменшити до 1 432 грн. з урахуванням майнового стану ОСОБА_2, який працює водієм ТОВ «Комплекс Агромарс», отримує заробітну плату близько 7 000 грн. щомісячно.

Судом першої інстанції, виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов'язання.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобовязання (неналежне виконання).

При цьому згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 03 вересня 2014 року (справа №6-100цс14).

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо питання про визначення розміру стягнення, адже зі змісту позовних вимог та наданих розрахунків, згідно яких сума заборгованості за договором в період з 07 квітня 2016 року по 20 лютого 2017 року, складається із: - пені в розмірі 1 432 грн.; - 3% річних від простроченої суми в розмірі 85 грн. 52 коп.; - індексу інфляції в розмірі 389 грн. 69 коп.; - коливання курсу гривні до долара США в розмірі 146 грн. 83 коп., що в загальному розмірі становить 2 054 грн. 04 коп. та сумнівів у суду не викликає.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 29 грудня 2017 року.

Головуючий

Судді