Провадження № 2/727/329/17
Р І Ш Е Н Н Я

(заочно)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення в житлове приміщення, встановлення порядку користування квартирою, зобовязання надати правовстановлюючі документи та сплати моральної шкоди,- ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення в житлове приміщення, встановлення порядку користування квартирою, зобовязання надати правовстановлюючі документи та сплати моральної шкоди, мотивуючи тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22.05.2014 року по справі 727/12044/13-ц від 22.05.2014 року, йому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено в спільній сумісній власності на квартиру №46, житловою площею 27,8 кв.м., загальною площею 45,3 кв.м, що знаходяться в будинку №10-А по вул. Небесної Сотні в м. Чернівці, ідеальну частку в розмірі 1/3 та припинено право спільної сумісної власності на зазначену квартиру. Також, ідеальні частини в розмірі 1/3 зазначеної квартири були виділені кожному із його батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 20.12.2015 р. помер його батько ОСОБА_4, 24.06.2016 року померла мати. Він на момент смерті своїх батьків перебував за кордоном та не мав можливості приїхати на їхні похорони і його ніхто не повідомляв про їхні смерті. Похоронили його батьків жінка, яка на той час тимчасово проживала у їхній квартирі ОСОБА_3, яка забрала оригінали свідоцтв про їхні смерті та на його вимогу не віддавала. Він у термін до півроку після смерті батьків, подав заяву про відкриття спадщини до нотаріуса, який його повідомив про відсутність майна, яким володіли його батьки на момент смерті, оскільки під час свого життя його батьки подарували свої частки квартири зовсім незнайомій людині відповідачу ОСОБА_3, яка на даний час проживає в спірній квартирі. Відповідач ОСОБА_3 чинить йому перешкоди у користуванні майном, вона не впускає його до квартири, закриває двері, замінила вхідні двері та замки. З даного приводу він неодноразово звертався до правоохоронних органів, щодо захисту своїх порушених прав, але безрезультативно. На даний час він працює в м. Чернівці та постійно добирається до місця своєї роботи, з Хотинського району с. Рукшин, відстань складає близько 60 кілометрів, та несе витрати на проїзд щоденно по 70 грн. в обидва кінця. Вважає, що він має право вимагати, як співвласник 1/3 спірної квартири, усунення перешкод у користуванні нею та надання йому свідоцтва про право власності на неї. Посилаючись на вимоги чинного законодавства просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, надавши право представляти його інтереси ОСОБА_6

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила, від неї до канцелярії суду поступила заява з клопотанням справу розглянути у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове зсідання не зявилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення слухання справи від неї не поступило.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.05.2014 року, вирішено визначити в спільній сумісній власності на квартиру №46, житловою площею 27,80 кв.м., загальною площею 45,30 кв.м, що знаходиться в будинку № 10»А» по вул.Небесної Сотні (Стасюка) в м.Чернівці, ідеальні частки по 1/3 ( одній третій) ідеальній частці співвласникам ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та припинено право спільної сумісної власності на квартиру №46 в будинку № 10 «А» по вул.Небесної Сотні (Стасюка) в м.Чернівці (а.с.7-9).

20.12.2015 року помер ОСОБА_4 у відповідності до свідоцтва про смерть (а.с.10) та згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі проведено реєстрацію спадкової справи номер №58980390 (а.с.11).

24.06.2016 року померла ОСОБА_5 у відповідності до свідоцтва про смерть (а.с.12).

З свідоцтва про народження позивача ОСОБА_2 вбачається, що його батьками зазначено: ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с.13).

Позивач звертався до Шевченківського ВП ЧВ ГУНП в Чернівецькій області з приводу того, що особи, які доглядають за його мамою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканкою м.Чернівці вул.Н.Сотні, 10 «А»/46 не впускають до квартири та спілкуватися з мамою яка хворіє, відповідно до Висновку за результатами розгляду матеріалів ЖЄО (а.с.15), що також підтверджується повідомленням Шевченківського ВП ЧВ ГУНП в Чернівецькій області №13758 від 21.10.2016 року, №31/1992 від 30.12.2015 року (а.с.14, 16-17).

Право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб відповідно до ст. 316 ч.1 ЦК України.

У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ч.1, 2 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Найбільш ефективним і поширеним способом відновлення порушених прав та законних інтересів власника є судовий захист. Судовий захист права власності у порядку цивільного судочинства здійснюється за вимогами, серед яких: про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном; про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням прав власника; про визнання недійсними договорів та про визнання договорів дійсними - у випадках, передбачених ЦК.

За приписами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Таким чином частина 3 вищевказаної норми надає кожному із співвласників право вимагати надання йому у володіння та користування конкретної частини майна в натурі, в розмірі, адекватному їх часткам у праві спільної часткової власності. У принципі, можливе виділення у володіння та користування співвласників також таких частин у спільному майні, які не співпадатимуть з їх ідеальними частками

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Стосовно позовної вимоги позивача ОСОБА_2 вселити його в квартиру АДРЕСА_1 «А» в м.Чернівці, то виходячи з вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації, суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того позовна вимога позивача ОСОБА_2 стосовно зобов'язання відповідача не чинити йому перешкод у користуванні з передачею йому дубліката ключів, з встановленням наступного користування квартирою: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, користування кімнатою в даній квартирі АДРЕСА_1 «А» в м.Чернівці розміром: 11,2 кв.м.; ОСОБА_3, користування кімнатою в квартирі АДРЕСА_1 «А» в м.Чернівці розміром: 16,6 кв.м. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3 користування спільно загальною площею квартири, а саме: коридором, санвузлом, кухнею, балконом та вбудованою шафою- підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги, зобовязати ОСОБА_3 надати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 «А» в м.Чернівці, то суд не вбачає підстав для її задоволення, позивач не надав доказів на підтвердження зазначених обставин, дані обставини в судовому засіданні також не були підтверджені. Судом неодноразово роз'яснювалось сторонам у справі їх право на заявлення клопотання про витребування доказів, зокрема: свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 «А» в м.Чернівці, проте позивач такого клопотання не заявляв, а тому в цій частині необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз'яснив, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.

На підтвердження правомірності заявлених вимог щодо стягнення моральної шкоди позивачем надано Висновок за результатами розгляду матеріалів ЖЄО Шевченківського ВП ЧВ ГУНП в Чернівецькій області з приводу того, що особи, які доглядають за його мамою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканкою. м.Чернівці вул.Н.Сотні, 10 «А»/46 не впускають до квартири та спілкуватися з мамою яка хворіє (а.с.15), що також підтверджується повідомленням Шевченківського ВП ЧВ ГУНП в Чернівецькій області №13758 від 21.10.2016 року, №31/1992 від 30.12.2015 року (а.с.14, 16-17), позивач відчуває моральні страждання внаслідок перешкоджання його проживанню у спірній квартирі. З наведеного суд приходить до висновку, що моральна шкода позивачу заподіяна. Позивачем загальний розмір моральної шкоди заявлено у розмірі 10000,00 грн.

Враховуючи характер і розмір шкоди, з огляду на принципи справедливості і співрозмірності, суд вважає, що заявлений позивачем розмір шкоди є надмірним, а тому підлягає зменшенню, виходячи із фактичних обставин та ступеню душевних страждань, а тому, позов, в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 моральної шкоди підлягає частковому задоволенню - а саме на суму 3000,00 грн.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

А, отже, з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого позивачем судового збору, належним чином підтвердженого відповідним платіжним дорученням від 20.12.2016 року в розмірі 1378,00 грн.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. 155 ЖК України, ст. ст. 15, 6, 23, 316, 317, 319, 321, 358, 391, 1167 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 27, 57-60, 209, 212, 215, 224-226 ЦПК України, суд, - ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення в житлове приміщення, встановлення порядку користування квартирою, зобовязання надати правовстановлюючі документи та сплати моральної шкоди задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, в квартиру №46, що знаходиться за адресою м. Чернівці вул. Небесної Сотні 10-А.

Зобовязати ОСОБА_3, усунути перешкоди у користуванні належним майном ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме 1/3 частки квартири №46, житловою площею 27,8 кв.м., загальною площею 45,3 кв.м, що знаходиться в будинку №10-А по вул. Небесної Сотні в м. Чернівці, шляхом вселення в житлове приміщення в квартиру №46, що знаходиться за адресою м. Чернівці вул. Небесної Сотні 10-А та передачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 дубліката ключів.

Встановити порядок користування квартирою №46, що знаходиться за адресою: м.Чернівці вул. Небесної Сотні 10-А :

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, користуватися кімнатою розміром: 11,2 кв.м. в квартирі №46, що знаходиться за адресою: м.Чернівці вул. Небесної Сотні 10-А;

- ОСОБА_3, користуватися кімнатою розміром: 16,6 кв.м. в квартирі №46, що знаходиться за адресою: м.Чернівці вул. Небесної Сотні 10-А;

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3 користуватися спільно загальною площею квартири №46, що знаходиться за адресою: м.Чернівці вул. Небесної Сотні 10-А, а саме: коридором, санвузлом, кухнею, балконом та вбудованою шафою.

Зобовязати ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 сплачений судовий збір, належним чином підтверджений відповідним платіжним дорученням від 20.12.2016 року в розмірі 1378,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Слободян Г.М.