22-ц/775/352/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Папаценко П.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

11 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 до відповідача відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на дії державного виконавця про скасування арешту з майна, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця та просив суд скасувати арешт на належне їй майно, яке арештоване за постановою головного державного виконавця Балдинюк М.Ю. відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 16 січня 2017 року. Арешт майна повязує з виконавчим документом, виданим Жовтневим районним судом міста Маріуполя по справі №263/10469/15-ц , де боржником є ОСОБА_5 Накладення незаконного арешту на майно позбавляє її як власника , вільно їм розпоряджатись.

Із посиланням на ст. 122 ЦПК України, ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2017 року суд відмовив у відкритті провадження у справі за скаргою позивача ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на дії державних виконавців про скасування арешту з майна . Як на підставу відмови у відкритті провадження, суд послався на невірно обраний порядок розгляду вимог ОСОБА_2

В апеляційній скарзі представник скаржниці ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2017 року та справу направити до суду для розгляду по суті.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ОСОБА_2 не є учасником виконавчого провадження та особою, яку залучали до проведення виконавчих дій, отже , посилання суду першої інстанції на ст. 181 КАС України при винесенні ухвали про відмову у відкритті провадження є невірними. У свою чергу, відповідний спосіб захисту порушеного права передбачає цивільне судочинство, а саме, ст.ст. 391, 393 ЦК України. Отже, позивачка, як власниця, право якої порушено, звернулась до цивільного суду за захистом своїх прав, і у суду не було підстав відмовляти у відкритті провадження за ст. 122 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності представника відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та позивача ОСОБА_2, які про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. (а.с.17-20)

Заслухавши суддю - доповідача, доводи представника позивачки ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляції та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, за рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2016 року у цивільній справі №263/10469/15-ц, частково задоволено позов ПАТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_5 та з останнього стягнута на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 604839,35 доларів США.

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_6, яким 16 січня 2017 року на підставі виконавчого документу, виданим Жовтневим районним судом м. Маріуполя в рамках цивільної справи №263/10469/15-ц винесено постанову про арешт майна боржника №ВП №53243894. При цьому у якості боржника зазначений ОСОБА_5, а арешт накладений на майно належне ОСОБА_2

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою позивача ОСОБА_2 до відповідача відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі ст. ст. 122, 383 ЦПК України з тих мотивів, що ОСОБА_2 не вірно обрано порядок розгляду її вимог.

Однак, з такими висновками судді погодитись неможливо.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06. 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За частинами 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Розгляд справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 не є стороною виконавчого провадження.

Згідно частини 1 ст. 59 Закону України « Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно розяснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Отже, ОСОБА_2 як особа, яка вважає , що діями державного виконавця порушені її майнові права, має право на предявлення позову до суду з вимогою щодо захисту її прав.

Як вбачається зі змісту скарги, ОСОБА_2 звернулась до суду як позивач та визначила правовий статус відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області як відповідача. При цьому назва заяви визначена як скарга .

У свою чергу, скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви,передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, перелічені в частині сьомій статті 74 Закону України "Про виконавче провадження".

В разі подання до суду заяви чи скарги, яка не відповідає положенням вимог, викладених у ст.119, 120 ЦПК України, або ж ст.383 ЦПК України, до неї застосовуються положенняст.121 ЦПК України, а не вимоги ст.122 ЦПК України.

Суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом. Такі підстави визначено у ч. 2 ст. 122 ЦПК України. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску строку позовної давності та інших не передбачених законом підстав.

З наведеного випливає, що суддя суду першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з мотиву не вірно обраного ОСОБА_2 порядку розгляду її вимог ,допустив порушення згаданих вище норм процесуального права, та не надав позивачу можливості усунути недоліки щодо форми подачі позовної заяви ( або скарги) та виконання вимог, передбачених ст. 119 та 120 ЦПК України та , в залежності від обраного способу захисту права, сплати судового збору.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції , якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Зважаючи на викладені положення процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню , а ухвала судді про відмову у відкритті провадження до скасування, як постановлена з порушенням норм процесуального права, з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України , колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2017 року скасувати, а питання щодо відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_7

ОСОБА_8