РІШЕННЯ

Іменем України

12.04.2017 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі

головуючого судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

до ОСОБА_1, ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу за кредитним договором №LVKCG000000002 від 05.10.2007 року в розмірі 383917.26 дол. США, що станом на 12.08.2014 року за курсом НБУ 13.13 грн. за 1 дол. США еквівалентно 5040833, 60 грн. та понесенні судові витрати у розмірі 3654.00 грн.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.10.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №LVKCG000000002 згідно з яким позивач надав у кредит кошти в сумі 383917.26 дол. США. Згідно Кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язувався повернути наданий кредит у повному обсязі, включаючи проценти за користування кредитом в розмірі під 15,00 % річних, в терміни, визначені кредитним договором, але не пізніше 25.09.2032 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.2.4. кредитного договору).

У забезпечення виконання зобов'язань між ОСОБА_2 та позивачем укладено договір поруки №LVKCG000000002 від 10.10.2007 року. За даним договором Відповідач (Поручитель) несе солідарну відповідальність з ОСОБА_3 за зобов'язаннями останнього.

Загальна сума заборгованості відповідача за Кредитним договором №LVKCG000000002 від 05.10.2007 року станом на 12.08.2014 року становить у розмірі 383917,26 доларів США, що за курсом 13,13 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.08.2014 року складає 5040833,60 грн., яка складається з наступного: 147929,08 доларів США- заборгованість за кредитом, 133220,23 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 84468,04 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи до договору: 19,04 доларів США- штраф (фіксована частина), 18280, 87 доларів США - штраф (процентна складова).

Відповідачі не вживають жодних заходів, які свідчать про наміри виконувати зобов'язання передбачені договорами, ухиляються від виконання зобов'язань перед Банком. Просить позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві, просить такий задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином було повідомлено про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні, який містяться в матеріалах справи. Просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за безпідставністю позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та на підставі наявних у матеріалах справи доказів та доводів, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За вимогами ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно дост.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 10.10.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №LVKCG000000002 згідно з яким Позивач надав у кредит кошти в сумі 383917.26 дол. США. Згідно Кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язувався повернути наданий кредит у повному обсязі, включаючи проценти за користування кредитом в розмірі під 15,00 % річних, в терміни, визначені кредитним договором, але не пізніше 25.09.2032 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.2.4. кредитного договору )..

У забезпечення виконання зобов'язань між ОСОБА_2 та позивачем укладено договір поруки №LVKCG000000002 від 10.10.2007 року. За даним договором відповідач (Поручитель) несе солідарну відповідальність з ОСОБА_3 за зобов'язаннями останнього.

Крім того, виконання зобов'язання за Кредитним договором було забезпечено іпотечним договором № LVKCG00000002 від 12.10.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І. за реєстровим №3642, із змінами від 23.01.2009 року, відповідно до якого Іпотекодавцем (ОСОБА_3.) надано в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 142,2 кв.м.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобов'язання сторін.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором (ст.536 ЦК України).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до умов Кредитного договору №LVKCG000000002 від 10.10.2007 року кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 25.09.2032 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. (п.7.1. кредитного договору ).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У випадку порушення Позичальником/Поручителем будь-яких основних зобов'язань за Кредитним договором Банк має право вимагати від Позичальника/Поручителя дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту в сторону зменшення в порядку, визначеному в у договорі поруки від 10.10.2007 року.

Позов про стягнення всієї суми заборгованості по Кредитному договору №LVKCG000000002 від 10.10.2007 року пред'явлено 29.10.2014 року.

В позовній заяві містяться покликання на те, що відповідно до п.п. 5,6 Кредитного договору Банком було направлено на адресу відповідачів вимоги (повідомлення) від 03.10.2014 року за №30.1.0.0/2-778 про усунення порушень умов кредитного договору. У зв'язку з невиконанням Позичальником вимоги у термін, встановлений останньою (протягом 5-ти днів з моменту отриманої), в зв'язку з чим у Банку настало право дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. В матеріалах справи наявні копії повідомлень від 03.10.2014 р. на яких відсутні підписи уповноваженого представника банку (а.с.8,9), а також копія реєстру згрупованих поштових відправлень від 06.10.2014 р. (а.с.10-12), що на думку позивача є доказом зміни Банком строку виконання зобов'язання за Кредитного договору №LVKCG000000002 від 10.10.2007 року та наявності обов'язку відповідачів повернути суму кредиту в повному обсязі. Однак позивачем не надано суду оригіналів документів на які він покликається в обґрунтування вказаних доводів, а також інших доказів в обґрунтування виникнення у позивача права дострокового стягнення кредиту.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором №LVKCG000000002 від 10.10.2007 року (а.с.4-6), станом на 12.08.2014 року, тобто ще до моменту направлення вказаного вище повідомлення 03.10.2014 року за №30.1.0.0/2-778,заборгованість становить у розмірі 383917,26 доларів США, що за курсом 13,13 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.08.2014 року складає 5040833,60 грн., яка складається з наступного: 147929,08 доларів США- заборгованість за кредитом, 133220,23 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 84468,04 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи до договору: 19,04 доларів США- штраф (фіксована частина), 18280,87 доларів США - штраф (процентна складова).

Заяви позивача про зміну позовних вимог не надходили.

Наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що до звернення позивача до суду з даним позовом набрали законної сили рішення судів постановлені з приводу спору між тими самимисторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зокрема, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05.02.2009 року у справі № 2-73/2009 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 142,2 кв.м., що належить ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LVKCG000000002 від 10.10.2007 р. в розмірі 1937703,61 грн. (еквівалент 251 649,82 доларів США, з яких 206870,00 доларів США сума основного боргу, 40 519,49 доларів США - відсотки, 4 260,33 долари США - пеня), шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем; та про виселення ОСОБА_3 з кв. АДРЕСА_1.

Крім того, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22.08.2011 року у справі № 2-1306/11 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором № LVKCG0000002 від 10.10.2007 року 222 924,36 доларів США (в т.ч. 147 929,08 доларів США заборгованості за кредитом, 73 247,32 долари США заборгованість по сплаті процентів та 1747,96 доларів США пені), що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ становить 1774 477,90 грн.

Вказані судові рішення не оскаржувались та набрали законної сили.

Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Згідно із ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть заявляти ту саму позовну вимогу з тих самих підстав а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Згідно ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, посадовий чи службових осіб та громадян і підлягають негайному виконанню на всій території України.

Відповідно до ст.ст. 122 ч.2 п.2, 205 ч.1 п.2 ЦПК України, в Україні діє принцип преюдиціальності судових рішень, за яким судове рішення, яке набрало законної сили не може бути ревізоване або переглянуте іншим судом у іншому процесі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Так, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, оскільки в матеріалах справи наявні судові рішення (рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05.02.2009 р. у цивільній справі №2-73/2009 та від 22.08.2011 р. у цивільній справі № 2-1306/11) про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості в користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором LVKCG0000002 від 10.10.2007 р., які постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, відтак провадження по справі в цій частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1774477,90 грн. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тишківської Р.І. від 04.11.2016 року №135/01-16, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з листом від 18.02.2011 року №983 про зняття заборони відчуження квартири, зазначеної в договорі іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 площею 142,2 кв.м., у зв'язку із припиненням договору іпотеки.

Уповноваженим представником ПАТ КБ «ПриватБанк» Линда І.Є. було подано повідомлення про виключення запису з Державного реєстру іпотек від 18.02.2011 року №894.

Вказана квартира відчужена згідно договорів купівлі-продажу 1/2 ідеальної частки квартири від 21.02.2011 року №305 та від 23.02.2011 року №315.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив факт реалізації предмету іпотеки та отримання банком коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" визначено можливість позасудового врегулювання шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на вибір іпотекодержателя.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 відбулося позасудове врегулювання спору за кредитним договором №LVKCG0000002 від 10.10.2007 року, шляхом припинення 18.02.2011 року договору іпотеки та укладення відповідних договорів купівлі-продажу предмету іпотеки.

З цією метою ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Тишківській Р.І. заяву (повідомлення) про зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 загальною площею - 142,2 кв.м., належної ОСОБА_3, що була передана в іпотеку на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №LVKCG0000002 від 10.10.2007 року, у зв'язку з зверненням стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Грошові кошти отримані від реалізації предмету іпотеки були спрямовані на погашення заборгованості по кредитному договору №LVKCG0000002 від 10.10.2007 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що дію кредитного договору №LVKCG0000002 від 10.10.2007 року припинено 23.02.2011 року після завершення позасудового врегулювання спору.

Таким чином, усі наступні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до позичальника ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості, відсотків, пені та інших штрафних санкцій по кредитному договору №LVKCG0000002 від 10.10.2007 року є безпідставними та не підлягають задоволенню.

При вирішенні спору в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 по договору поруки, суд виходив з наступного.

Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-53цс14 (постанова від 17 вересня 2014 р.).

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України, а зазначена норма передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст.559 ЦК України)), не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України, вимога до поручителя, як відповідача у справі про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня,встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізаційним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання невстановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Цей правовий висновок зроблений Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 17 вересня 2014 p.).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, доводи позивача про те, що строк виконання зобов'язання за кредитним договором №LVKCG0000002 від 10.10.2007 року настав внаслідок направлення ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу відповідачів вимоги (повідомлення) від 03.10.2014 року за №30.1.0.0/2-778 про усунення порушень умов кредитного договору, не відповідають дійсності, оскільки фактично строк виконання вказаного зобов'язання настав внаслідок звернення банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 142,2 кв.м., що належить ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LVKCG000000002 від 10.10.2007 р. в розмірі 1937703,61 грн. При цьому, як вбачається з рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05.02.2009 року у справі № 2-73/2009 та оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи, позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 було пред'явлено 28.05.2008 року, а розмір заборгованості по кредитному договору № LVKCG000000002 від 10.10.2007 року станом на 22.04.2008 року становив 223015,66 доларів США, з яких 206870,00 доларів США сума основного боргу, 15550,67 доларів США - відсотки, 594,99 долари США - пеня.

Таким чином, суд приходить до висновку, що строк виконання зобов'язань за кредитним договором № LVKCG000000002 від 10.10.2007 року настав в травні 2008 року, тоді як позов до поручителя пред'явлено в жовтні 2014 року, тобто з пропуском більш ніж на шість років передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя, що є підставою для відмови в задоволенні позову у зв'язку з припиненням поруки.

Згідно зі ст. ст. 559 , 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Поряд з тим, з матеріалів справи вбачається, що основне зобов'язання по кредитному договору №LVKCG0000002 від 10.10.2007 року було припинено 23.02.2011 року на підставі ч. 6 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", у зв'язку з позасудовим врегулюванням спору, внаслідок чого припинено також дію договору поруки від 10.10.2007 року на підставі ст. 559 ЦК України у зв'язку з припиненням основного зобов'язання.

За таких обставин суд дійшов висновку, що договір поруки від 10.10.2007 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2 припинив дію, а вимога до поручителя пред'явлена після припинення поруки.

Згідно ч.1ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

Виходячи із встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин, виходячи із відсутності договірних відносин між сторонами, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому позовні вимоги являються необґрунтованими, недоказаними і такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 31, 57-61, 88, 169, 205, 209, 214-215, 218 ЦПК України, -

вирішив:

В частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №LVKCG000000002 від 05.10.2007 року в сумі 1774477,90 грн., що її стягнуто за рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 серпня 2011 року, провадження у справі закрити, з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В іншій частині позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №LVKCG000000002 від 05.10.2007 року - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мартинишин М.О.