Провадження № 2/522/2767/17
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого - судді Домусчі Л.В.
за секретаря судового засідання Шевчик В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_3 про стягнення вартості ? частини автомобілю,-
ВСТАНОВИВ:
В судове засідання не зявилась позивачка, проте її представник ОСОБА_4 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутностю
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином. причини неявки суду не повідомив.
Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд розглядати справу за відсутності сторони позивача.
Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову.
Зазначений позов надійшов до суду в липні 2015 року.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2015 року (суддя Івченко В.Б.) позов повернуто.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.03.2017 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2015 року скасовано та передано до суду першої інстанції на новий розгляд.
22.04.2016 року зазначена справа передана після авторозподілу судді Домусчі Л.В.
Судом встановлено, що 04 жовтня 1998 року між Позивачем, ОСОБА_1, та Відповідачем, ОСОБА_2 (до шлюбу «Бурлаченко»), було укладено шлюб, який було зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Одеської міської ради, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №1049 та було видано свідоцтво про одруження серії І-ЖД №095185.
28 січня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси (місце мешкання Позивача) із позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Під час шлюбу 23.04.2008 року подружжям був придбаний автомобіль марки ВАЗ 21099, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 продала зазначений автомобіль ОСОБА_3

Судом по вказаній справі було призначено судову авто товарознавчу експертизу, на вирішення якою поставлено питання щодо ринкової вартості автомобіля марки ВАЗ 21099, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2

Згідно висновку судового експерту ОНДІСЕ ОСОБА_5 №5662 від 24.01.2017 року, середня ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21099, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 складає 71060 гривень.

Відповідно до п.24 постанови №11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Таким чином, оскільки право власності на автомобіль сторони набули під час перебування у шлюбі, суд вважає це майно набутим спільно подружжям, тому відносить до їх спільної власності, враховуючи також, що підстав для протилежних висновків суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що сторони, перебуваючи у шлюбних відносинах, набули у власність спірне майно.

Беручи до уваги, що право власності автомобіль набуто у період перебування у шлюбних відносинах, підстав вважати це майно особистою приватною власністю однієї із сторін судом не виявлено, тому у відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України стосовно спірного майна у сторін виникло право спільної сумісної власності. Згідно із ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Згідно із ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини ти чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Позивачка просить стягнути на її користь ? частину вартості частини спірного автомобіля.

Згідно з ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

За правилом ч. 2, 4 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Таким чином, судом вбачається наявність згоди позивача на присудження йому грошової компенсації замість його частки у майні, а отже вважає за можливе присудити йому таку компенсацію.

Керуючись ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 364, 372 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 169, 174, 197, 212-215, 224-225 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_3 про стягнення вартості ? частини автомобілю задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3, м. Одеса, вул. Комінтерна, 20) ринкову вартість ? частини автомобіля марки ВАЗ 21099, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 в розмірі 35530 (тридцять пять тисяч пятсот тридцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3, м. Одеса, вул. Комінтерна, 20) суму сплаченого судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України .

Рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

16.05.2017