АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження №22-ц/796/5831/2017 Головуючий у 1 інстанції - Шевчук А.В.
Справа №756/9423/16-ц Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 -ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 23 березня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересовані особи : Російська Федерація, Міністерство соціальної політики України про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересовані особи : Російська Федерація, Міністерство соціальної політики України про встановлення фактів, що мають юридичне значення відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник заявників подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду , а питання щодо відкриття провадження по справі повернути на новий розгляд до суд першої інстанції, мотивуючи тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В суді апеляційної інстанції представник заявників ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що із заяви ОСОБА_3 про встановлення факту , що має юридичне значення, вбачається спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Однак, погодитися із таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗІ березня 1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Із матеріалів справи вбачається, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, подана Хандригами до суду в порядку окремого провадження для підтвердження наявності у них прав, передбачених Конвенцією про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, тобто з метою захисту своїх прав чи інтересів, а не для вирішення спору, оскільки довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановленої форми, що була видана заявнику, не містить відомостей про конкретні причини внутрішнього переміщення.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо перемішених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Суд першої інстанції вказаних положень не врахував, належним чином не перевірив заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та підстави поданої заяви, а тому дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того , суд першої інстанції не встановив, з ким у заявника виник спір про право, про що цей спір та не зазначив чому саме суд дійшов висновку про те, що встановлення зазначеного юридичного факту пов'язується із наступним судовим вирішенням спору про право.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню , оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, а оскільки питання щодо відкриття провадження може бути вирішено лише судом першої інстанції, то справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для вирішення цього питання.

Керуючись ст..ст. 303, 311 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 -ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 23 березня 2017 року скасувати, а питання щодо відкриття провадження по справі повернути на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді