Провадження №2/263/358/2017
Справа №263/4934/16-ц
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2017 року м.Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (ОСОБА_4, ОСОБА_2) ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, -
20.04.2016 року позивач звернувся із позовом до відповідачів, що проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, яка утворилась за період з 01.02.2006 року по 01.04.2016 року у сумі 9137,01 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 6296,36 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 1298,22 грн., а також судових витрат, посилаючись на ті обставини, що відповідачі за послуги не сплачують та добровільно заборгованість не погашають.
3.10.2016 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд вказаного заочного рішення, яка ухвалою суду від 18.11.2016 року задоволена, заочне рішення скасоване, справу призначено до судового розгляду.
Під час судового розгляду представник позивача уточнив позовні вимоги, остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_4, на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» заборгованість за теплову енергію, за період з 1.02.2006 року по 1.03.2017 року у сумі 8507,81 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 1519,52 грн., інфляційні витрати у розмірі 7263,12 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 1378 грн.
23.05.2017 року ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя було уточнено одного з відповідачів, а саме: відповідачку ОСОБА_4 та встановлено її як ОСОБА_3.
Представник позивача ККП ММР «Маріупольтепломережа» в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи у його відсутність.
Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (ОСОБА_4, ОСОБА_2) Ю.Г. в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. На адресу суду від ОСОБА_3 надійшла заява про застосування судом до спірних правових відносин строку позовної давності. За наведеним суд ухвалив розглянути справу в порядку ст.224 ЦПК України
На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм відносини.
Відповідно до особового рахунку №7103 наймачем квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1, члени її сім'ї: ОСОБА_2 (чоловік), ОСОБА_4 (до шлюбу - ОСОБА_2) ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (онука).
ККП «Маріупольтепломережа» суду наданий розрахунок щомісячної плати, яку повинні оплачувати відповідачі за період з 01.02.2006 року по 01.03.2016 року, з якого вбачається відсутність оплати у вказаний термін у повному обсязі та наявність заборгованості, з урахуванням перерахунків, у сумі 8507,81 грн., при цьому сума інфляційних витрат складає 7263,12 грн., три відсотки річних складають 1519,52 грн.
Відповідно до ст.162 Житлового кодексу України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.17, ст.35 «Правил користування приміщенням жилих будинків та прибудинкової території», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року, власники (наймачі) квартир зобов'язані вчасно оплачувати квартплату й комунальні послуги.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Наведені вимоги законодавства вказують на те, що саме відповідачі ОСОБА_1 (1/2 частка квартири), ОСОБА_4 (1/2 частка квартири) як співвласники нерухомого майна, повинні сплачувати комунальні послуги, в тому числі за користування тепловою енергією, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Враховуючи заяву про застосування позовної давності до даних правовідносин суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з основним позовом 03.10.2016 року, а заборгованість у сумі 8507,81 грн. нарахована відповідачам за період з 01.02.2006 року по 01.03.2017 року.
Судом також встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 4.04.2016 року було скасовано судовий наказ №2-н/263/1251/2013, виданий 17.10.2013 року за заявою Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» заборгованість за теплову енергію у сумі 5710,33 грн. за період з 1.02.2006 року по 1.09.2013 року, 3% річних від простроченої суми в розмірі 441,79 грн., інфляційні витрати у розмірі 390,32 грн., а також судовий збір у розмірі 114,70 грн.
Проте з наданої суду квитанції від 15.08.2011 року ОСОБА_1 сплатила борг 475 грн., при відсутності нарахувань до сплати з травня по вересень 2011 року, тобто платіж здійснено з метою погашення заборгованості.
Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що відповідно до норм ст.264 ЦК України позовна давність переривалася винесенням судового наказу від 17.10.2013 року та сплатою 15.08.2011 року заборгованість за теплову енергію.
Таким чином, суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності, стягнувши в дольовому порядку з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (ОСОБА_4, ОСОБА_1) Ю.Г. на користь позивача, заборгованість, яка утворилася за період з 01.08.2008 року по 01.03.2017 року у розмірі 6878,87 грн..
Відповідно до вимог ч.2 ст.215, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.
Статтею 8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» скасовано пеню за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги (водопостачання, газ, електро- і теплоенергія, водовідведення, утримання і експлуатація житла та прибудинкових територій, сміттєзбирання, ліфтове господарство), нараховану громадянам України, які проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції. Кошти, стягнуті з громадян України у вигляді пені за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, зараховуються у майбутні платежі за житлово-комунальні послуги.
Водночас, виходячи з аналізу практики Верховного Суду України, формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).
Враховуючи, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення відповідачами виконання зобовязань по сплаті послуг за користування тепловою енергією за період з 01.08.2008 року по 01.03.2017 року, суд приходить до висновку, що з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (ОСОБА_4, ОСОБА_1) Ю.Г. на користь позивача підлягають стягненню у дольовому порядку, за вищевказаний період, 3% річних у розмірі 1011,44 грн. та інфляційні витрати в розмірі 4989,14 грн.
Таким чином, саме відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (ОСОБА_4, ОСОБА_1) Ю.Г. порушено зобов'язання з оплати послуг за користування тепловою енергією, а отже з них, як з співвласників квартири на користь ККП «Маріупольтепломережа» підлягає стягненню заборгованість, 3% річних, інфляційні витрати, тому за наведеним не вбачається підстав для стягнення з ОСОБА_2
Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
При подачі позову позивач недоплатив державі судовий звід у розмірі 7,10 грн., тому позивачу слід повернути сплачений судовий збір за вичетом 7,10 грн., що складає із розрахунку (1026,61-7,10=1019,51) - 1019,51 грн.
Отже з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (ОСОБА_4, ОСОБА_1) Ю.Г. у дольовому порядку на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1019,51 грн., з кожного по 509,76 грн., та на користь держави недоплачений судовий збір 7,10 грн., з кожного по 3,55 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 11,60,88,197,212,215,224-226 ЦПК України, суд -
Позов Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (ОСОБА_4, ОСОБА_2) ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією - задовольнити частково.
Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_3 (ОСОБА_4, ОСОБА_1) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, які мешкають за адресою: місто Маріуполь, бул.ШевченкаАДРЕСА_1, на користь держави несплачений судовий збір у розмірі 7,10 грн., з кожного по 3,55 грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Позивач та відповідачі, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя П.І.Папаценко