УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Висоцької В.С.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1, та зобов"язати відповідача не чинити перешкод в її користуванні.

Позов мотивовано тим, що сторони у справі є співвласниками квартири по АДРЕСА_1 в рівних частках. Разом з тим, відповідач перешкоджає позивачу користуватися спільною квартирою, змінює замки на вхідних дверях, ініціює конфлікти, у зв'язку з чим позивач просив вселити його у квартиру та зобов'язати ОСОБА_7 не чинити перешкод у користуванні квартирою.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 11 лютого 2016 року рішення міськрайонного суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено. Вселено ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем перешкод ОСОБА_6 в користуванні квартирою. Крім цього, відеоносій, наданий представником позивача і переглянутий судом, також не підтверджує доводів позивача про відсутність можливості увійти у квартиру.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що на підтвердження позовних вимог позивачем надано апеляційному суду висновок працівників Зарічанського ВМ від 7 лютого 2014 року, з якого встановлено, що у вхідних дверях квартири АДРЕСА_1 змінені замки, у зв'язку з чим ОСОБА_6 не може потрапити до квартири. Крім цього, вказане підтверджується відеоносієм також наданим представником позивача, з якого встановлено, що отриманим від відповідача ключем, позивач не зміг відкрити вхідні двері квартири АДРЕСА_1 (диск з відеозаписом, а.с.30). На думку апеляційного суду, суд першої інстанції безпідставно не прийняв вказаний доказ як не належний.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами встановлено, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 1 лютого 2002 року, свідоцтвом про право власності від 30 грудня 2003 року, технічним паспортом на квартиру в житловому будинку, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 січня 2014 року та рішенням про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 січня 2014 року (а.с.6-11).

Спір у справі виник з тих підстав, що відповідач перешкоджає позивачу вселитися у належну їм на праві спільної власності квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

В ході апеляційного розгляду справи був встановлений факт, що відповідач змінила замки на вхідних дверях квартири, чим створила перешкоди позивачу у користуванні квартирою.

Вказаний факт підтверджується дослідженими апеляційним судом доказами, зокрема наданим апеляційному суду висновком працівників Зарічанського ВМ від 7 лютого 2014 року, яким встановлено, що у вхідних дверях квартири АДРЕСА_1 змінені замки, у зв'язку з чим ОСОБА_6 не може потрапити до квартири, а також відеоносієм, з якого вбачається, що отриманим від відповідача ключем, позивач не зміг відкрити вхідні двері квартири АДРЕСА_1 (диск з відеозаписом, а.с.30).

У зв'язку з наведеним апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом вселення його в квартиру та зобов'язання відповідача не чинити йому перешкод в користуванні квартирою.

Перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції на предмет законності і обґрунтованості, апеляційний суд, належним чином обґрунтував підстави дослідження поданих на стадії апеляційного провадження доказів, та встановив, що в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, місцевий суд не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив належним чином права сторонам, не попередив сторони про наслідки вчинення або невчинення ними процесуальних дій стосовно надання доказів і заперечень, не сприяв здійсненню прав сторін.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та, виявивши допущені судом порушення норм процесуального права, встановив факти та визначив правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька
Судді: Ю.Г. Іваненко
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська