Справа № 331/455/17
Провадження № 2/331/453/2017
УХВАЛА

29 травня 2017 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

при секретарі Орманджи Ю.Ю.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача , в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 15.09.2010 року в сумі 102 346,50 гривень, судові витрати .

Представник відповідача заявив клопотання , в якому просив закрити провадження по справі в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 38128,55 гривень з тих підстав, що вказана сума стягнута з відповідача рішенням третейського суду від 17.08.2015 року.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням від 17.08.2015 року Постійно діючого третейського суд при асоціації «Дніпровський банківський союз» у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості , з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 16.10.2012 року в сумі 38128,55 гривень.

Відповідно п.5 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або повернув справу на новий розгляд до третейського суду, який ухвалив рішення, але розгляд справи у тому самому третейському суді виявився неможливим.

Виходячи із змісту зазначеної норми процесуального закону, суд зобов"язаний закрити провадження у справі, якщо третейський суд ухвалив рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та при цьому обовязкова наявність двох умов: третейський суд ухвалив рішення в межах своєї компетенції та стягувану відмовлено у видачі виконавчого листа.

Таким чином відсутність однієї із зазначених обов"язкових умов унеможливлює закриття провадження у справі з підстав, визначених п. 5 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Відповідно до п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції Закону України від 03.02.11 р. № 1076-VI, чинній на час виникнення спірних правовідносин) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2630цс15 висловив наступну правову позицію, яка згідно із ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права:

«Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов"язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Статтею 5 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 6 зазначеного Закону визначено категорії справ, що виникають з цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонено третейськими судами.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 3 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону № 1701-IV доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2983-VI передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, про те що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону № 1701-IV, незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб"єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається з укладеного між сторонами кредитного договору, кредит надавався позичальнику для задоволення власних потреб, а отже є споживчим, що також відповідає положенням п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи наведене суд вважає, що Постійно діючий третейський суд при асоціації «Дніпровський банківський союз» не міг розглядати справу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за споживчим кредитом, а отже приймаючи 17.08.2015 року рішення вийшов за межі своєї компетенції.

Таким чином, суд вважає, що підстав для закриття провадження в частині розглянутих третейським судом вимог немає, а отже клопотання задоволенню не підлягає .

Керуючись ст. 205,293 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження по справі - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:

29.05.2017