Справа № 159/479/17 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/773/581/17 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Русинчука М.М.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - Мельник В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку(далі - ПАТ КБ) «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» Сокуренко Наталії Вікторівни на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 01 березня 2017 року в задоволенні заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення поданого ним позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» Сокуренко Наталія Вікторівна подала апеляційну скаргу, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу з постановленням нової ухвали про задоволення заяви.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати з постановленням нової ухвали з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 7 лютого 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та просив стягнути з відповідача в його користь 37792,04 грн. заборгованості за кредитним договором та подав заяву про забезпечення позову в даній справі, в якій просив накласти арешт на 1/3 частину жилого приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, кімнати НОМЕР_1,НОМЕР_2,НОМЕР_3 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частину жилого приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, кімнати НОМЕР_1,НОМЕР_2,НОМЕР_3.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий суд виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитись від виконання укладеного сторонами договору, а також доказів наявності обставин, які б давали підстави вважати, що відповідач має намір відчужити належне йому нерухоме майно, чи вчинити інші дії, які б ускладнили або зробили неможливим виконання рішення суду. Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Покликання суду першої інстанції, що позивачем не доведено наміру відповідача навмисно ухилитись від виконання укладеного сторонами договору є безпідставними та не відповідають обставинам справи, оскільки позивач звернувся з даним позовом до суду саме через невиконання умов укладеного між сторонами кредитного договору у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 37792,04 грн..

Враховуючи розмір кредитної заборгованості, вид забезпечення позову, а саме накладення арешту, який просить застосувати позивач, відповідає позовним вимогам про стягнення заборгованості.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, про наявність підстав для накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення позову.

Разом з тим, не підлягає до задоволення заява в частині виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, а саме: заборона будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, оскільки такий вид забезпечення позову не відповідає ні позовним вимогам, ні вимогам процесуального закону. Крім того, забезпечення позову допускається лише щодо учасників процесу і не може бути застосовано до невизначеного кола осіб, які не мають процесуального статусу у даній справі.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2017 року в даній справі скасувати і постановити нову ухвалу.

Заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/3 частину жилого приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, яке належить на праві власності ОСОБА_2.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді