30 травня 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Першко О.О.,
секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В СТ А Н О В И В:
Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі позивач), діючи через свого представника ОСОБА_2, звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову посилається на те, що 08.10.2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та фізична особа ОСОБА_1 уклали договір про іпотечний кредит № 1439/07.
Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов'язувався надати боржнику кредит у сумі 10 000,00 дол. США, а відповідач зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором про іпотечний кредит.
Банк свої зобов'язання за договором про іпотечний кредит виконав повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 10 000,00 дол. США.
Відповідач неналежно виконує взяті на себе зобовязання, в результаті чого станом на 30 вересня 2015 року має прострочену заборгованість: за кредитом в розмірі 2 638,75 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 56 805,81 грн., по відсотках в розмірі 112,99 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 2 432, 40 грн. Також, в звязку з систематичним порушенням відповідачем своїх обовязків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому була нарахована неустойка, яка станом на 30 вересня 2015 року становить 29,46 дол. США, що еквівалентно 634,20 грн.
Тому, оскільки між позивачем та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами, зокрема відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №1439/07 від 08.10.2007 року, позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №1439/07 від 08.10.2007 року, яка станом на 30.09.2015 року становить 59 872 грн. 41 коп. та складається з заборгованості: за кредитом 56 805 грн. 81 коп., по відсотках 2 432 грн. 40 коп., пеня 634 грн. 20 коп. та судові витрати по справі.
Представник позивача в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення у цивільній справі не заперечує.
Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать наявні в справі повідомлення про вручення відправлення, відповідач причину неявки суду не повідомив. Від представника відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в звязку з зайнятістю в іншому судовому засіданні, натомість будь-яких доказів на підтвердження поважності причини неявки не надала. Окрім того, відповідач не позбавлений права самостійно приймати участь у судовому засіданні та захищати свої права, свободи та інтереси. За таких обставин, суд визнає повідомлену причину неявки представника відповідача в судове засідання неповажною та проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що 08 жовтня 2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та фізична особа ОСОБА_1 уклали договір про іпотечний кредит № 1439/07.
Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов'язувався надати відповідачу кредит у сумі 10 000,00 дол. США, а відповідач зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором про іпотечний кредит.
Банк свої зобов'язання за договором про іпотечний кредит виконав повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 10 000,00 дол. США.
Відповідно до умов договору кредиту, банк надав відповідачу кредит на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості.
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до умов договору кредиту, позивач виконав свої зобов'язання з надання кредиту, а відповідач в порушення договірних зобов'язань не провів погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у встановлений термін.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем, вбачається, що останній свої зобовязання за договором належним чином не виконує, в результаті чого станом на 30.09.2015 року заборгованість відповідача становить: за кредитом в розмірі 2 638,75 доларів США, що за офіційним курсом НБУ дату розрахунку становить 56 805,81 грн.; по відсотках в розмірі 112,99 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 2 432, 40 грн.
Позичальник, щодо порушень умови кредитного договору, банком повідомлявся, однак зобов'язання останнім не виконуються
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов кредитного договору у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов'язаний сплатити кредитору неустойку (штраф, пеня).
Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
У зв'язку з систематичним порушенням відповідачем своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору була нарахована неустойка: пеня - 29,46 дол. США, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 634,20 грн.
Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).
Статтею 5 Декрету передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказану обставину, стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
За положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Згідно з пунктом 6.2 укладеного між сторонами договору за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом Позичальник сплачує Банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, та нараховується за кожен день прострочення платежу.
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобовязання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобовязання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобовязання.
Оскільки виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті.
В позовній заяві наведено розрахунки заборгованості за кредитним договором, у тому числі процентів та пені, в іноземній валюті з переведенням її в національну за курсом, установленим НБУ на час розрахунку, що узгоджується з вимогами частини другої статті 192, частини третьої статті 533 ЦК України та статті 5 Декрету.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-211цс17.
В позовній заяві позивач просить стягнути суму заборгованості в розмірі 59 872,41 грн., що еквівалентно 2 781,20 дол. США згідно курсу долара США станом на 30 вересня 2015 року, що не суперечить вищенаведеним вимогам законодавства, а тому суд приходить до висновку про стягнення 59 872,41 грн. з відповідача.
Також, судом встановлено, що 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами.
Відповідно до договору та чинного законодавства покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій.
Згідно договору відбулося відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит №1439/07 від 08.10.2007 року, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_1, на користь ПАТ "Альфа-Банк". Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним договором про іпотечний кредит належать ПАТ "Альфа-Банк".
Не погоджуючись з розрахунком розміру заборгованості, що обрахований позивачем, відповідач та його представник звернулися до суду з клопотанням про призначення у справі судової бухгалтерсько-економічної експертизи.
За їх клопотанням ухвалою суду від 05 вересня 2016 року призначено судову бухгалтерсько-економічну експертизу, яка мала надати відповіді на питання щодо відповідності умовам договору про іпотечний кредит №1439/07 від 08.10.2007 року укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1, нарахувань, зазначених у розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору зробленим позивачем станом на 30.09.2015 року та вірності розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитом у валюті договору зробленим позивачем станом на 30.09.2015 року
Витрати, повязані з проведенням експертизи, вказаною ухвалою покладені на ОСОБА_1
19 квітня 2017 року матеріали справи були повернуті Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, оскільки грошові кошти від ОСОБА_1 за проведення експертизи на рахунок інституту не надійшли, клопотання судового експерта задоволено частково. Також зазначено, що у разі оплати ОСОБА_1 вартості проведення експертизи, дослідження частково можливо було провести по наявних матеріалах справи та додатково наданих документах.
Оскільки ОСОБА_1 проведення експертизи оплачено не було, справа у звязку з цим повернута до суду без проведення експертизи, суд вважає, що ОСОБА_1 ухилився від участі в експертизі, що унеможливило її проведення.
Відповідно до ч.1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Тому, застосовуючи наслідки, передбачені ст. 146 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, що обрахований позивачем.
Дослідивши в повному обсязі матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов до переконання, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 218 грн.
Керуючись ст. 536, 549, 525, 610, 623, 624, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215, 223, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Рівненського міського суду Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.
Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Суддя О.О. Першко