АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/3040/17 Головуючий 1-ї інстанції Нечипоренко І.М.
Справа №619/4379/16-ц Доповідач: Довгаль А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Костенко Т.М.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила вселити її в будинок АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що їй та відповідачу на праві спільної часткової власності належить - кожному по 1/2 частини будинку АДРЕСА_1. Вказаний будинок є родинним, вона в ньому виросла і свою частку отримала у спадок після смерті матері На даний час вона не має доступу до будинку, оскільки відповідач (колишній чоловік її рідної сестри) змінив вхідні замки в будинку та на хвіртці, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості потрапити в будинок.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов не визнали, заперечували проти його задоволення.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Вселено ОСОБА_3 у житловий будинок АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на не відповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам. Зокрема вказує, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не впускає її до спірного будинку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право за судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

За змістом зазначених норм, саме власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Задовольняючи позов, суд дійшов обґрунтованого висновку, що права ОСОБА_3, як співвласника спірного будинку, підлягають захисту шляхом примусового вселення.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.06.2011р., виданого Другою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим №466/2005, на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1. Інша -1/2 частина цього будинку на праві власності належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 27.05.2014р., яку йому подарувала його колишня дружина ОСОБА_4 (рідна сестра позивача).

Також з матеріалів справи вбачається, що спірний житловий будинок раніше в цілому належав матері позивачу - ОСОБА_5, після смерті якої, її доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримали у спадок - кожна по 1/2ч. будинку.

Протягом останніх років між сторонами існують різні судові спори з приводу вищезазначеного будинку, про що свідчать судові рішення, які приєднані до матеріалів даної справи (а.с.40-49). До теперішнього часу позивач позбавлена можливості, як співвласник спірного будинку, проживати в ньому і на рівні з відповідачем користуватися житловими та службовими приміщеннями, в тому числі господарськими спорудами.

Судом було з'ясовано, що позивач ОСОБА_3 зареєстрована у спірному житловому будинку - з 20 квітня 2016 року.

Частинами 1 та 2 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.ст.317, 319 ЦК України власник майна має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Доводи апеляційного скарги стосовно того, що позивачем в якості обґрунтування заявлених вимог надано лише копії заяв, з якими вона зверталася до різних інстанцій з приводу порушення її прав власника спірного будинку, проте жодної відповіді на ці звернення не надано, колегією суддів не приймаються, оскільки існують інші докази у підтвердження існуючих між сторонами спірних правовідносин з приводу володіння та користування будинком.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -