Провадження № 22-ц/780/5684/17 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 47 21.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Український професійний банк»на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: публічне акціонерне товариство «Український професійний банк», про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28 жовтня 2005 року він уклав із відповідачкою ОСОБА_3 шлюб. У шлюбі 16 березня 2007 року вони придбали житловий будинок з надвірними будівлями, спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2180 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у с. Вороньків Бориспільського району. Вказане майно було зареєстровано на ім`я ОСОБА_3

Посилаючись на те, що вказані вище об'єкти нерухомого майна є спільною сумісною власністю сторін і частки кожного з подружжя в ньому є рівними, ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами по АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2180 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у с. Вороньків Бориспільського району.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,2180 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у с. Вороньків Бориспільського району Київської області.

В апеляційній скарзі ПАТ «Український професійний банк»просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задовленні позову ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. При цьому вказується, що 16 березня 2007 року ОСОБА_3 уклала з ПАТ «Український професійний банк»іпотечний договір, за умовами яким вона передала йому в іпотеку спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та спірну земельну ділянку у забезпечення виконання зобов`язань за кредитиним договором, а тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спірного майна не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» відчуження іпотечного майна без згоди іпотекодержателя ПАТ «Український професійний банк» не допускається.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотніми рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку сторін такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та спірна земельна ділянка були придбані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі. В матеріалах справи відсутні докази того, що спірне майно було придбано ОСОБА_3 за її особисті грошові кошти. За таких обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя й підлягає поділу між ними, виходячи із засад рівності часток.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до положень ст.60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєтровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 19 травня 2009 року.

Під час шлюбу 16 березня 2007 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу житлового будинку, за умовами якого вона придбала житловий будинок з надвірними будівлями, спорудами по АДРЕСА_1 Київської області. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Козій А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1155.

Також встановлено, що 16 березня 2007 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого вона придбала земельну ділянку площею 0,2180 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у с. Вороньків Бориспільського району Київської області. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Козій А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1159.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки 15 червня 2012 року ОСОБА_3 одержала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що спірне нерухоме майно було придбано ОСОБА_3 за її особисті грошові кошти і таких доказів відповідачка суду не надала.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та спірна земельна ділянка, є спільною сумісною власністю подружжя й підлягають поділу між ними, виходячи із засад рівності часток та правильно визнав за сторонами право власності за кожним по 1/2 частині спірного майна.

Зазначені висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом першої інстанції правильно застосовано.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Український професійний банк»про те, що 16 березня 2007 року ОСОБА_3 уклала з ПАТ «Український професійний банк»іпотечний договір, за умовами яким вона передала йому в іпотеку спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та спірну земельну ділянку у забезпечення виконання зобов`язань за кредитиним договором, а тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спірного майна не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» відчуження іпотечного майна без згоди іпотекодержателя ПАТ «Український професійний банк» не допускається, не заслуговають на увагу з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 березня 2007 року між ОСОБА_3 та відкритим акціонерним товариством Український професійний банк», правонаступником якого є ПАТ «Український професійний банк»,укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_3 передала банку в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2180 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у с. Вороньків Бориспільського району на забезпечення виконання її зобов`язань за кредитним договором від 16 березня 2007 року (а.с.19-24).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зазначено, що положення Закону України «Про іпотеку» про те, що іпотекодавець не має права розпоряджатись будинком без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку не можна поділити майно подружжя шляхом визначення права власності на нього, оскільки право власності подружжя у рівних частках встановлюється законом, право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням майном.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» поділ спільного сумісного майна подружжя, що є предметом іпотеки не є підставою для припинення іпотеки, тому внаслідок такого поділу не порушуються права ПАТ «Український професійний банк»як іпотекодержателя.

Крім того, колегія суддів враховує, що перебування спірного майна в іпотеці не впливає на правильність прийнятого судом рішення, оскільки гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна визначені ч.2 ст.23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права і процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи для залучення до участі у справі ОСОБА_7 в якості правонаступника ПАТ «Український професійний банк» з тих підстав, що 12 грудня 2017 року між ПАТ «Український професійний банк»та ОСОБА_7 укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором, а також договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором, за умовами яких банк відступив права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, укладених 16 березня 2007 року між ПАТ «Український професійний банк» та ОСОБА_3

Клопотання представника відповідача не підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що оскаржуваним рішенням суду не порушуються права ПАТ «Український професійний банк», правонаступником якого є ОСОБА_7, а також враховуючи, що предметом спору у даній справі є поділ спільного майна подружжя, а не кредитний договір та договір іпотеки від 16 березня 2007 року, права вимоги за якими 12 грудня 2017 року набув ОСОБА_7, колегія суддів приходить до висновку, що залучення до участі у справі ОСОБА_7 в якості правонаступника ПАТ «Український професійний банк», який є третьою особою у справі, не має правового значення для вирішення даної справи.

Ураховуючи наведене вище та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.259, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український професійний банк»залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді