Справа № 766/112/16-ц
Провадження № 2/761/1429/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Триндюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу договорами факторингу та визнання правочинів недійсними, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати Догововір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами від 25.05.2012р., укладеного між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ «Дельта Банк» в частині відступлення прав вимоги за Кредитним договором №2102/1107/71-068 від 01.11.2007р., укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та фізичною особою ОСОБА_3 - договором факторингу; визнати Догововір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами від 15.06.2012р., укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» в частині відступлення прав вимоги за Кредитним договором №2102/1107/71-068 від 01.11.2007р., укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та фізичною особою ОСОБА_3 - договором факторингу; визнати недійсними вказані договіри.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.11.2007 року між АКБ «ТАС Комерцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір кредиту, відповідно до умов якого позивач отримав у кредит 47 100 доларів США на умовах, визначених договором. 25.05.2012 року правонаступник. АКБ «TAC Комерцбанк» - ПАТ «Сведбанк» уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним довором з ОСОБА_1 15.06.2012 року ПАТ «Дельта Банк» уклав з ПАТ «Альфа-Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за тими ж кредитними договорами. Позивач вважає, що за своєю правовою природою вказані договори купівлі-продажу прав вимоги є договорами факторингу, а відтак підлягають визнанню недійсними, оскільки права відступної вимоги до фізичної особи у суб'єкта господарювання немає.

Позивач у судове засідання не з'явився, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі ПАТ «Омега Банк», ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Альфа-Банк» про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у судове засідання своїх представників не направили.

Третя особа Національна комісія у судове засідання свого представника не направила, на адресу суду надіслала пояснення, згідно яких розгляд справи просить проводити без її участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив.

01.11.2007 року між АКБ «ТАС Комерцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір кредиту, відповідно до умов якого позивач отримав у кредит 47 100 доларів США на умовах, визначених договором.

25.05.2012 року правонаступник. АКБ «TAC Комерцбанк» - ПАТ «Сведбанк» уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним довором з ОСОБА_1

15.06.2012 року ПАТ «Дельта Банк» уклав з ПАТ «Альфа-Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за тими ж кредитними договорами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положенням ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26.01.2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 30.09.2015 року, якими стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 486 660,06 грн. заборгованості, яка виникла на підставі кредитного договору від 01.11.2007 року, залишено без змін.

За умовами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи, що обставини, встановлені ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016 року є преюдиційними та не потребують доказуванню, у силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, суд приходить до висновку, що правомірність стягнення кредитної заборгованості, тобто встановлення права нового кредитора на стягнення заборгованості, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до п. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено, що укладення спірного договору здійснено з порушенням вимог законодавства, а відтак відсутні підстави для визнання його недійсним, що передбачені ст. 215 ЦК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1172 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу договорами факторингу та визнання правочинів недійсними - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: