АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1252/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1186/17Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

секретар - Філоненко О.В.

за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача - адв. Дроменко Л.В.

відповідача ОСОБА_4, представника відповідача - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 березня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Друга Полтавська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду із вказаним позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що її матір, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та їй на праві приватної власності належав житловий будинок по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 02.01.2003 року. Після смерті матері відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок, спадкоємцями першої черги за законом є вона та її сестра ОСОБА_4 в рівних частках, на підставі чого вони звернулись до Другої полтавської держаної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Зазначає, що на час смерті її матір мала похилий вік - 87 років, не могла ні фізично ні матеріально себе забезпечувати, оскільки дуже хворіла, перебувала у безпорадному стані, не мала змоги обслуговувати себе, потребувала постійного стороннього догляду, а з 2009 року була лежачою, не ходила, не могла самостійно обслуговувати себе. Зазначала, що такий постійний догляд здійснювала саме вона (ОСОБА_2), та після смерті матері увесь тягар, пов'язаний з організацією її поховання, як матеріально так і фізично ліг на неї. Вказувала, що ОСОБА_4 відмовилась здійснювати догляд за матір'ю, тільки інколи провідувала її, ніколи не здійснювала за матір'ю догляд, ухилялась від надання їй допомоги і не давала грошей на придбання ліків.

З урахуванням наведеного прохала усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Полтава, вирішити питання судових витрат.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

З цим рішенням не погодилася позивач, яка, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом не було надано належної оцінки доказам у їх сукупності, на підтвердження безпорадності стану померлої ОСОБА_7, зокрема, відповідним довідкам, показанням свідків. Вважає, що матеріали справи місять достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що допомогу померлій ОСОБА_7 надавала виключно донька ОСОБА_2

Вказує, що, попри те, що ОСОБА_4 є пенсіонеркою за віком та отримує незначну пенсію, це не може бути підставою для того, щоб не доглядати за матір'ю, яка потребує такої допомоги. Окрім того, на думку апелянта, умови проживання та матеріальне забезпечення відповідача та позивача є однаковими.

У наданих суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що позивачем не доведені усі три елементи, необхідні для застосування частини 5 статті 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_4 від спадкування, , а саме: 1. Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; 2. Перебування спадкодавця в безпорадному стані; 3. Потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Зазначає, що показами свідків доведено та частково підтверджено позивачем ту обставину, що вона здійснювала догляд та надавала допомогу своїй матері, ОСОБА_7

Вказує, що вона є пенсіонером за віком та отримує незначну пенсію, здійснює догляд за своїм чоловіком, інвалідом 1 групи по зору, а тому не мала змоги постійно надавати спадкодавцю фізичну і матеріальну допомогу, але робила це в межах своїх можливостей, тому відсутній факт ухилення її від виконання обов»язку щодо утримання матері.

Вважає, що похилий вік її матері не є доказом того, що вона перебувала у безпорадному стані та потребувала постійного стороннього догляду, що підтверджується також наявною у справі медичною документацією.

Зазначає також, що ОСОБА_2 не зверталася до неї з вимогою про надання будь-якої допомоги особисто.

У судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали та прохали її задовольнити.

Відповідач та її представник підтримали доводи, наведені у запереченнях на скаргу та заперечували проти її задоволення, прохали скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до актового запису №6 від 01.04.1953 року, складеного ВК Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3, її батьки - ОСОБА_9 (батько), ОСОБА_7 (мати), що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05.02.2016 року (а.с.10).

Згідно актового запису №236 в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу відділу ЗАГС Київського районного виконавчого комітету м. Полтави, шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 розірвано 29.05.1984 року, прізвище дружини після розірванню шлюбу - «ОСОБА_2» (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 24.01.1985 року, а.с.11).

Як убачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 22.05.2013 року №9, прізвище ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу було «ОСОБА_7» (а.с.12).

Згідно рішення ВК Київської районної у м. Полтаві ради «Про оформлення права власності на житловий будинок по вул. Рябушанській, 36» від 24.12.2002 року №646, оформлено право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7. Виписано ОСОБА_7 Свідоцтво про право власності на вищевказаний будинок (а.с.22).

На підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок №423 від 02.01.2003 року, ОСОБА_7 на праві приватної власності належить домоволодіння в АДРЕСА_1, яке в цілому складається з одного житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.23).

Відповідно до актового запису №633, складеного Київським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (повторне Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 20.01.2016 року (а.с.16).

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив із того, що позивачем не доведено перебування ОСОБА_7 у безпорадному стані та ненадання відповідачем допомоги матері.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 зазначено, що для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Виходячи зі змісту наведеної норми закону та з урахуванням роз'яснень, наданих у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З наведеного вбачається, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування з підстав, визначених ч.5 ст.1224 ЦК, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування.

У відповідності зі ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. суд сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин справи.

За нормою ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З урахуванням зазначених норм закону та роз'яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_2 на підставі належних та допустимих доказів не підтверджено обставин ухилення ОСОБА_4 від надання ОСОБА_7 допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не було надано належної оцінки доказам на підтвердження безпорадності стану померлої ОСОБА_7 та надання їй допомоги виключно дочкою ОСОБА_2, при можливості надання такої допомоги і ОСОБА_4 теж, оскільки умови проживання та матеріальне забезпечення відповідача та позивача ОСОБА_2 вважає рівними, колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 померла у віці 87 років, тобто мала похилий вік, проте на час смерті не була визнана інвалідом. Окрім того, відповідно до медичної картки амбулаторного хворого з ПОПНД, ОСОБА_7 з 1989 року по 2012 рік перебувала на диспансерному обліку в ПОПНД з діагнозом: «рекурентний депресивний розлад» та її близькими родичами зазначені онука та дочка - ОСОБА_2 Також, в даній картці амбулаторного хворого, під час огляду лікарями за період з 2007 року по 28.02.2012 року зазначено, що «ОСОБА_7 привітна, займається домашніми справами, сама себе обслуговує». У подальшому, 28.02.2012 року ОСОБА_7 була знята з диспансерного обліку, переведена на «К» спостереження та після зняття з диспансерного обліку оглядалась лікарем ПОПНД двічі - 09.07.2012 року та 22.09.2015 року.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність беззаперечних доказів наявності у померлої ОСОБА_7 безпорадного стану та потреби у постійній сторонній допомозі, а лише наявність факту перебування її на обліку в Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім. О.Ф. Мальцева та на диспансерному обліку в КЗ «Центр первинної медико-соціальної допомоги № 1» не може свідчити про протилежне.

Окрім того, матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт свідомого ухилення ОСОБА_4 від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю та потреби ОСОБА_7 в отриманні такої допомоги саме від відповідача, а оскільки зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК, вбачається, що лише при одночасному настанні обставин щодо ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не містить нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 березня 2017 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун