Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 333/5640/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Герасименко С.Г.
Провадження № 22-ц/778/561/17 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

Дзярука М.П.,

за участю секретаря: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що в період проходження військової служби на території Демократичної республіки Афганістан у 1982 року він отримав поранення, які стали причиною його захворювань, йому встановлена 2 група інвалідності.

Вказаним пошкодженням здоров'я йому завдано моральну шкоду, яка полягає у позбавленні можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування, він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди, обстеження та відновлювальні процедури.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 в період з 18.12.1980 року по 03.11.1982 року проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан, де велись бойові дії, в складі обмеженого контингенту Радянських військ, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 10, 11).

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 1413 від 17 квітня 2015 року, вогнепальні осколкові поранення голови, лівої ноги (контузія головного мозку - 1982 р.), сержанта у відставці ОСОБА_3, наслідком яких стали шкіряні рубці в зазначених анатомічних областях, в подальшому призвели до розвитку: «Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді посттравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., прогресуючого, кризового перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною недостатністю, вегето-судинною дисфункцією, частими кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні, вертебро-базілярні 1-2 рази на тиждень), емоційно вольовою нестійкістю, мнестичним зниженням, післятравматичного церебрального арахноїту з вираженим лікворогіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІІ ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом (а.с. 14).

За результатами огляду за висновками медико-соціальної (експертної) комісії позивачуу 2016 році була встановлена 2 група інвалідності, яка пов'язана з виконанням ним обов'язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою (а.с. 12, 13).

ОСОБА_3 неодноразово проходив лікування з приводу вищевказаних травм та захворювань, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого, виписним епікризом із історії хвороби, консультативними висновками, довідкою (а.с. 16-25).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зазначаючи про наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки сам факт поранення, одержаного в період проходження військової служби та наслідки такого поранення, спричинили позивачу втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживання та хвилювання), душевних страждань, оскільки тривале лікування позначилося на стані здоров'я позивача.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Слід також зазначити, що отримання позивачем будь-яких виплат, грошової допомоги, пільг, гарантій та компенсацій відповідно до чинного законодавства, не звільняє відповідача від обов'язку відшкодування моральної шкоди, що прямо передбачено у ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував ступінь моральних страждань позивача, тяжкість завданих ушкоджень здоров'ю позивача, відсутність поліпшення його здоров'я. Суд зазначив, що протягом багатьох років позивач щодня переживає душевні страждання та у зв'язку з хворобою позбавлений нормального життя. Тому, виходячи з засад розумності та справедливості, суд підставно стягнув з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд дійшов вірного висновку, що встановлена позивачу друга група інвалідності є наслідком поранення, пов'язаного з проходженням військової служби, тому у позивача виникло право вимагати відшкодування моральної шкоди. При цьому, враховуючи тяжкість вимушених змін в житті ОСОБА_3, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи та є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Всі викладені в апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Докази та обставини, на які посилається представник відповідача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Крім того, у разі відмови відповідачу у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: