З а о ч н е р і ш е н н я
25 квітня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого - судді Заверюха В.О.,
при секретарі - Червинській І.В.,
за участю позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лідер Крим Строй» у особі директора ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди внаслідок розірвання договору поставки,-
29.12.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ТОВ «Лідер Крим Строй» у особі директора ОСОБА_3, вимоги якої в процесі розгляду справи неодноразово уточнював, та з урахуванням уточнених позовних вимог в останній редакції якої просить:
- стягнути з ТОВ "Лідер Крим Строй" в особі директора ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором поставки товарів № 0502 від 05.02.2014 року в розмірі 335546, 00 грн.;
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 05 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лідер Крим Строй» у особі директора ОСОБА_3 був укладений договір поставки товарів №0502. Переговори з приводу укладання договору і постачання газобетону між позивачем та відповідачем проводились у телефонному режимі. ТОВ «Лідер Крим Строй» у особі директора ОСОБА_3 запевнив, що в нього не було жодних проблем з виконанням поставок, а також запевнив, що позивач товар отримає вчасно та в обумовлений строк.
Загальний термін прострочення складає: 901 день на кінець 2016 року.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.
Відповідач ТОВ «Лідер Крим Строй» у особі директора ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Судом на адресу відповідача надсилалися судові повістки про виклик до суду з рекомендованим листом підприємства поштового зв'язку на судові засідання, призначені на 21.02.2017 року, 23.03.2017 року, 25.04.2017 року, які були повернуті з відміткою: "за закінченням терміну зберігання".
Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Враховуючи зазначене суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення.
Щодо позовних вимог стосовно стягнення з ТОВ "Лідер Крим Строй" в особі директора ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу за договором поставки товарів № 0502 від 05.02.2014 року в розмірі 335546, 00 грн.
Судом встановлено, що 05 лютого 2014 року між позивачем та ТОВ «Лідер Крим Строй» у особі директора ОСОБА_3 укладено договір поставки товарів №0502, за яким позивач прийняв на себе зобов'язання прийняти та оплатити визначений товар, а відповідач зобов'язався передати у власність Покупцеві товар. (а.с. 5-6)
З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав і допустимих доказів його виконання суду не надав, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню борг за договором поставки товарів №0502 від 05 лютого 2014 року у розмірі 335546 грн., при цьоому суд погоджується з розрахунком, який надав позивач.
Відповідно до ч.3 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» споживач це громадянин, який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов'язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі наведеного вимоги позивача в частині стягнення на його користь з відповідача боргу за договором поставки є обґрунтованими та підлягають задоволеною.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Щодо позовних вимог стосовно стягнення з ТОВ "Лідер Крим Строй" в особі директора ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень.
Так позивач, обґрунтовуючи позов в цій частині зазначив, що, незаконні діяї з боку відповідача, які виразилися у свідомому нехтуванні його законними правами, стали джерелом негативних емоцій і переживань, принизили його людську гідність та порушили його нормальний життєвий уклад.
Дійсно у відповідності до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно ч.2 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною 2 цієї статті.
Згідно положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
А у відповідності до положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішення спору про відшкодування моральної шкоди, підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
З урахуванням того, що позивач, крім своїх пояснень, не надав жодного належного чи допустимого доказу, того що він поніс будь-які втрати немайнового характеру, внаслідок зазначених ним у позові моральних страждань, а також наявності такої шкоди взагалі, суд вважає, вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди, недоведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 42 Конституції України, ст. ст. 10, 11, 88, ст. 209, 212, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 23, 526, 611, 625, 629 ЦК України, .п. 3, 4, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд -
Позов ОСОБА_1 до ТОВ "Лідер Крим Строй" в особі директора ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди внаслідок розірвання договору поставки - задовольнити частково.
Стягнути з ТОВ "Лідер Крим Строй" в особі директора ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором поставки товарів № 0502 від 05.02.2014 року в розмірі 335546, 00 (триста тридцять п'ять тисяч п'ятсот сорок шість) грн.
В решті позовних вимог відмовити в задоволенні.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення та переглянуто судом за заявою відповідача в порядку передбаченому ст. 228 ЦПК України.
Суддя