АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9290/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Головачова Я.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про захист прав споживачів та про стягнення грошових коштів.

в с т а н о в и л а:

Звертаючись у квітні 2017 року до суду з позовом про стягнення грошових коштів, ОСОБА_3 зазначала, що вона є кредитором ( вкладником) ПАТ «Банк Форум». Постановою правління Національного банку України № 355 від 13.06.2014 року відкликано банківську ліцензію банку. У зв'язку із проведенням процедури ліквідації банку, повне управління та розпорядження його майном здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. За таких обставин відповідач зобов'язаний негайно повернути кошти позивачу. Тому звертаючись до суду вона просила задовольнити позов. А з урахуванням того, що вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку, зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки, захист його прав як споживача регламентовано Законом України « Про захист прав споживачів» то судовий збір не сплачується.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 було визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник позивача - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, де ставив питання про її скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Сторони про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явилися, поважність причин неявки суду не повідомили ( 42 - 44)

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без руху та надаючи строк на усунення недоліків ( протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали), суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при зверненні до суду не було сплачено судовий збір у відповідності до положень ст. 5 Закону України «Про судовий збір, яким не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів за подання позовної заяви пов'язаної з порушенням її прав, як про це зазначав позивач при зверненні до суду.

ОСОБА_3 подаючи до суду першої інстанції заяву (в межах визначеного судом строку на усунення недоліків) вказувала на хибну позицію суду щодо необхідності сплати нею, як споживачем судового збору з урахуванням позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Зазначаючи при цьому також, що Закон України «Про судовий збір» від 22.05.2015 року, яким скасовано пільги щодо сплати судового збору і тим самим звужено обсяг процесуальних прав споживачів - суперечить нормам прямої дії та найвищої юридичної сили - Конституції України, а тому не підлягає застосуванню судами згідно роз'яснень Пленуму ВСУ за № 9 від 11.11.1996 року.

Постановлюячи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повертаючи її позивачу суд першої інстанції послався на положення ст. 121 ЦПК України, зазначаючи, що позивач вимог ухвали суду про усунення недоліків не виконав, подана нею заява лише містить заперечення щодо висновків суду про наявність підстав для залишення позову без руху.

Погодитися з такими висновками суду повністю не можна виходячи з наступного.

За правилами ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Предметом спору в цивільному процесі варто вважати конкретну матеріально - правову вимогу, що пред'явлена позивачем до відповідача. Підставою спору є обставини якими обґрунтовується така вимога ( пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року).

Відтак визначення правової природи правовідносин сторін, з приводу яких виник спір, прямо залежить від суб'єктивного складу спору, його предмету і підстав, тобто від того, на чому ґрунтується позов та з чого виникає.

Позивач звертаючись з позовом до суду в якості відповідача визначив - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та просив суд стягнути з відповідача грошові кошти за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Банк Форум», посилаючись на те, що в даному банку розпочато процедуру ліквідації, а тому Фонд, який в процесі ліквідації здійснює повноваження органів управління банку, повинен погасити наявну перед позивачем заборгованість.

Отже, вимоги позивача ґрунтуються на повноваженнях, які Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює як установа, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку та їх ліквідації згідно до положень визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є особою, яка надає фінансові послуги, оскільки діє як юридична особа публічного права. В даному правовому статусі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб приступає до повноважень органів управління неплатоспроможного банку, а тому виконання ним таких функцій не свідчить про набуття статусу надавача послуг, який мав банк.

За таких обставин, у правовідносинах з клієнтами банку Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виступає як публічна установа, яка виконує адміністративні функції, а сам споживач фінансової послуги - вкладник, виступає як особа, перед якою у неплатоспроможного банку наявні невиконані зобов'язання, тобто має статус кредитора, а не споживача фінансової послуги.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції щодо системного застосування положень Законів України «Про судовий збір» та «Про захист прав споживачів» стосовно поданої позивачем заяви до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Визначаючись із правовою природою спірних правовідносин, суд першої інстанції на особливості статусу сторін уваги не звернув, та вирішуючи питання щодо відповідності позову вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України, виходив з того, що позивач має статус споживача фінансової послуги. У зв'язку з чим помилково вважав визначальною обставиною при вирішенні питання про відкриття провадження у справі з'ясування обсягу процесуальних прав споживача, зокрема, наявності чи відсутності у нього пільг по сплаті судового збору.

За наведених обставин, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 311, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року скасувати, питання передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: