АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2017 у справі за Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, звернення стягнення на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2017 у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подано апеляційну скаргу, так як вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Представник заявника вказує на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не надав належної правової оцінки доводам викладеним у заяві, які мають істотне значення, не з'ясував фактичні обставини у зв'язку з чим дійшов невірного висновку. Крім того, зазначає про те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду заяви.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити заяву про поновлення строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Справа № 753/1612/17
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/5075/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Кириченко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.05.2010 стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на корись Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3273278 грн. 98 коп.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.11.2010 в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 з метою примусового виконання вказаного рішення суду.

31.05.2010 рішення суду набрало законної сили, та представником АТ «Райффайзен Банк Аваль» було отримано виконавчі листи.

24.05.2011 представник АТ «РайффайзенБанк Аваль» звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчих листів.

06.06.2011 старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавчі провадження.

05.05.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві винесено постанови про повернення згаданих виконавчих документів стягувачеві у зв'язку з відсутністю у боржника ОСОБА_5 зареєстрованого на праві власності нерухомого майна у вигляді зазначеної вище квартири.

У січні 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду першої інстанції із заявою про поновлення строку пред'явлення виконавчих документів до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про стягнення боргу, звернення стягнення на нерухоме майно, посилаючись на те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стало відомо, що ОСОБА_5 отримав право власності на квартиру, тому на цей час, на думку стягувача можливо звернути стягнення на неї.

Відмовляючи в задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції виходив з її недоведеності та необґрунтованості, оскільки заява не містить жодних поважних підстав пропуску строку.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 в редакції чинній на момент видачі виконавчого листа, виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років.

Виходячи із вказаної норми законодавства у виконавчому листі виданому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був визначений строк пред'явлення до виконання - три роки /а.с.144,145,146/.

В постанові про повернення виконавчого листа стягувану від 05.05.2014 державним виконавцем визначений строк пред'явлення виконавчого листа до виконання датою 05.05.2015 /а.с.149-150/.

Тобто державним виконавцем застосовані положенняЗакону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 в редакції чинній на момент винесення постанови та встановлений річний строк для повторного звернення виконавчого листа до виконання.

Стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 371 ЦПК України).

Стягувач при зверненні до суду із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання фактично визнає факт пропуску ним строку на повторне звернення до виконання, ним не оскаржуються дії державного виконавця щодо визначення цього строку, лише зазначається про трирічний строк пред'явлення виконавчого листа до виконання. При цьому ним не вказуються підстави пропуску цього строку, а саме лише виникнення права власності боржника на об'єкт нерухомго майна після закінчення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання не може вважатися поважною причиною. А отже висновок суду першої інстанції про недоведеність поважних причин пропуску строку є обґрунтованим.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що саме стягувач не визначився із підставами звернення до суду, оскільки трирічний строк пред'явлення виконавчого листа до виконання, який на його думку підлягає застосуванню, не був закінчений на момент звернення до суду (постанова державного виконавця від 05.05.2014, а заява про поновлення строку подана 23.01.2017). А із визначеним державним виконавцем строком він фактичного погодився, поважних причин його пропуску суду не навів та не надав відповідних доказів.

Суд першої інстанції розглядаючи заяву про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання діяв в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності, а отже порушень норм процесуального законодавства не вбачається.

Звертаючись до суду із вказаною заявою, заявник також вказував на те, що після повернення виконавчих документів у зв'язку з відсутністю зареєстрованого у боржника майна на яке звертається стягнення, ними було здійснено ряд дій, а саме 19.05.2015 подано до суду заяву про зміну способу виконання рішення та 02.11.2015 подано заяву про зобов'язання вчинити дії, в якій вони просили суд зобов'язати ОСОБА_5 здійснити дії щодо реєстрації в органах Державної реєстраційної служби України право власності на квартиру АДРЕСА_1, проте 18.01.2017 ними отримано ухвалу про залишення позову без розгляду. Тобто, вказане свідчить про переривання строку давності пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Разом з цим, вказані обставини не передбачені положеннями ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», а тому не є тими випадками з якими закон пов'язує переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виходячи з аналізу норм процесуального права, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред'явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, відповідно до ст. 371 ЦПК України, повинен з'ясувати причини пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Вказані вимоги закону виконані судом першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що ухвала суду відповідає вимогам закону, обставинам справи і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2017- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: