У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі

головуючого судді Лященка О.В.,

при секретарі Баранюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський подання державного виконавця Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1, погоджене з ОСОБА_2 Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3, про обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань,

в с т а н о в и в :

Державний виконавець Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_5 звернулася до суду з поданням, погодженим із В.О. начальника ВДВС ОСОБА_3, про обмеження ОСОБА_4 у праві виїду за межі України.

В обґрунтування подання покликається на ту обставину, що на виконанні Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області на виконанні знаходиться виконавче провадження № 48918029 щодо стягнення по виконавчому листу № 2-1134/09, який виданий 09.09.2009 року про стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Німеччина, аліментів в користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.09.2009 року і до досягнення нею повноліття.

02.10.2015 року відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом. Аліментів боржник не сплачує. Станом на 01.04.2017 року заборгованість по аліментах становить 19825,70 грн.

Оскільки боржник має невиконане зобовязання, покладене на нього рішенням суду, то це є підставою для обмеження його у праві виїзду за кордон.

З метою виконання рішення суду по сплаті боргу просить тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених судом.

У судове засідання державний виконавець ДВС ОСОБА_1 не з"явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, подання просить його задовольнити.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що подання до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП № 48918029, 02.10.2015 року відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-1134/09, який виданий 09.09.2009 року про стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Німеччина, аліментів в користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.09.2009 року і до досягнення нею повноліття.

Боржника зобовязано виконати рішення суду в добровільному порядку. Однак, така вимога залишена ОСОБА_4 поза увагою.

Згідно з п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника -- фізичної особи або керівника боржника -- юридичної особи за межі України -- до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зіст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника -- фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Зазначене право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, передбачено п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження».

Зі змісту вимог ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, і вїзду в Україну громадян України», в їх системному звязку, вбачається, що право особи на свободу пересування може бути обмежено лише у виключних випадках у звязку з навмисними діями останнього, що спрямовані на ухилення від виконання обовязків по виконанню рішення суду.

Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положень ч. 2ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобовязань є оціночним поняттям.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч. 6ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Поняття «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При зверненні з поданням до суду державним виконавцем не надано доказів, які свідчать, що ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання рішення суду.

Періодичні тимчасові виїзди боржника за межі України не свідчать про ухилення його від виконання рішення суду, і можуть вчинятися боржником з метою отримання доходів, які можуть бути спрямовані на погашення боргу, у випадку здійснення належного контролю за отриманням таких доходів.

Разом з тим, суд вважає, що державним виконавцем не реалізовані усі передбачені, в межах виконавчого провадження, способи виявлення та звернення стягнення коштів з боржника.

Подання не містить жодних даних про вимоги від державного виконавця до боржника щодо надання відомостей про його майно. У матеріалах подання відсутні відомості про те, чи державним виконавцем проводилися дії щодо виявлення коштів та майна боржника, на які можна звернути стягнення.

Відсутні докази про те, що боржник вчиняв дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надавав у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно; про рахунки у банках чи інших фінансових установах; не з»являвся за викликом державного виконавця; на вимогу державного виконавця не повідомляв письмово останнього про майно, що може перебувати в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Сама наявність у боржника невиконаних зобовязань, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обовязків.

Суд вважає, що в даному випадку державним виконавцем у поданні не доведено факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1 про обмеження у праві виїду за межі України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Німеччина, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: /-/ підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду ОСОБА_8