Справа № 136/1857/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"26" вересня 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс - Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ Держгеокадастру у Липовецькому районі про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що він, ОСОБА_3, є власником земельної ділянки, площею 3,0977 га, що розташована на території Вербівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - № НОМЕР_1, згідно Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 25.10.2004 року.

05.01.2005 року між ним, ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» було укладено Договір оренди вказаної земельної ділянки, терміном на 10 років (п.4 Договору оренди) без чіткого визначення дати його закінчення. 14.08.2007 року вищевказаний договір був зареєстрований в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за № 4.

Небажаючи в подальшому продовжувати дію даного договору, позивач звернувся заздалегідь до відповідача із письмовою вимогою про повернення йому земельної ділянки, однак йому було повідомлено про існування Додаткової угоди до даного договору, згідно якої строк дії Договору оренди землі було визначено у 20 років.

Зважаючи на те, що вказаний правочин ним не підписувався, що вказує на відсутність його волевиявлення та настання правових наслідків за ним, доручень з даного приводу нікому він не давав, у зв'язку із чим було порушено його права, тому просить суд визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі за №32 від 05.01.2005 року, укладену між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс Агро» без зазначення дати її укладення, що зареєстрована в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за № 40 від 05.08.2010 року та вирішити питання судових витрат.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5, позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, свою позицію обґрунтував у письмовому запереченні, що додано до матеріалів цивільної справи, відповідно до якого зазначив, що дійсно 05.01.2005 року між сторонами цього спору було укладено Договір оренди належної позивачеві земельної ділянки строком на 10 років, який пройшов державну реєстрацію. Пізніше було укладено Додаткову угоду до цього договору, відповідно до якої сторони узгодили розмір орендної плати в сторону збільшення, а також визначили більший строк дії основного договору у 20 років. Державна реєстрація додаткової угоди проведена 05.08.2010 року. За умовами Додаткової угоди позивач отримував орендну плату у збільшеному розмірі з 2011 року, отож з того часу знав про її існування, відтак пропустив строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, у зв'язку із чим в позові слід відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 (а.с.6), ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки площею 3,0977 га, що розташована на території Вербівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - НОМЕР_3.

05.01.2005 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс - Агро» було укладено Договір оренди землі №32, предметом якого є вищевказана земельна ділянка.

14.08.2007 року вказаний договір був зареєстрований у Вінницькій філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №7.

01.07.2013 року позивач звернувся до ТОВ «Концерн «Сімекс - Агро» із письмовою заявою про розірвання договору оренди землі, яка була зареєстрована 01.07.2013 року за №489 (а.с.12).

03.11.2016 року позивач направив поштовим зв'язком в адресу відповідача лист - повідомлення про відмову в подальшому продовжувати строк дії договору оренди землі від 05.01.2005 року (а.с.13).

На виконання вимог ухвали суду від 15.02.2017 року відповідачем було надано суду оригінал Додаткової угоди до договору оренди землі №32 від 05.01.2005 року, за умовами якого сторонами угоди, які є сторонами цього спору, було внесено зміни в частині строку дії договору, який визначено у 20 років та розміру орендної плати, який склав 3% від нормативної вартості земельної ділянки. Вказаний правочин було зареєстровано у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 05.08.2010 року за №40.

Позивач вказує, що підпис на Додатковій угоді до Договору оренди землі №32 від 05.01.2005 року вчинено не ним, а іншою особою.

За ухвалою суду від 19.12.2016 року у справі було призначено судово - почеркознавчу експертизу, за наслідками якої судовим експертом складено висновок, відповідно до якого констатовано, що підпис від імені ОСОБА_3 на додатковій угоді до договору оренди землі №32 від 05.01.2005 року (без дати її укладення), зареєстрованої 05.08.2010 року у Липовецькому відділі ДП «Центр ДЗК» укладеної між ОСОБА_3 та ТОВ «Концерн «Сімекс - Агро» виконано не ОСОБА_3, а іншою особою.

Згідно висновку повторної судово - почеркознавчої експертизи, яка була проведена за клопотанням представника відповідача за ухвалою суду від 11.04.2017 року також було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 на додатковій угоді до договору оренди землі №32 від 05.01.2005 року (без дати її укладення), зареєстрованої 05.08.2010 року у Липовецькому відділі ДП «Центр ДЗК» укладеної між ОСОБА_3 та ТОВ «Концерн «Сімекс - Агро» виконано не ОСОБА_3, а іншою особою.

Судовий експерт ОСОБА_6, який проводив останню експертизу, будучи допитаним в судовому засіданні пояснив суду, що висновок почеркознавчої експертизи є категоричним і не може ставитись під сумнів, оскільки наданих на дослідження зразків було достатньо для надання категоричного висновку.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи представника відповідача з приводу недійсності висновків судової експертизи, у зв'язку із порушенням методики її проведення, слід відкинути, як необґрунтовані, оскільки, як встановлено судом - виявлені порушення не могли вплинути на правильність висновків експерта.

Посилаючись на порушення при підготовці експертизи на невитребування експертом додаткових зразків підписів, представник відповідача обмежився лише констатуванням даного факту, при цьому не вказуючи, яким чином вплинуло чи могло вплинути це на правильність висновків експерта.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Ураховуючи те, що волевиявлення позивача на укладення додаткової угоди до Договору оренди землі № 32 від 05.01.2005 року не було, вказаний правочин слід визнати недійсним.

Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності до вказаних вимог, на яких наполягав представник відповідача у письмовій заяві, що додана до матеріалів цивільної справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" (далі - Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції Закону, чинного на момент укладення спірного договору) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 18, 20 Закону).

В судовому засіданні судом було встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою, тобто спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_3, а тому суд дійшов висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач дізналась про порушення свого права, тобто про наявність спірної додаткової угоди, лише після закінчення дії основного договору, тобто після 05.01.2015 року, при зверненні до відповідача 07.11.2016 року з листом - повідомленням про небажання продовження договору оренди, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строків позовної давності.

Посилання представника відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з 2011 року, тобто з моменту отримання позивачем плати за користування відповідачем землею у збільшеному розмірі, суд вважає необґрунтованими, так як вони суперечить нормам статті 261 ЦК України.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду України наведеною у постанові від 22.04.2015 року №6-48цс15).

Посилання представника відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати, якщо не з 2011 року, то з 01.07.2013 року, коли позивач вперше звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору оренди, суд вважає необґрунтованими, оскільки зі змісту позовної заяви встановити, що саме на це звернення позивач отримав копію оскаржуваного правочину - неможливо, а представник відповідача вказував, що звернення позивача від 01.07.2013 року на підприємстві відсутнє і яка відповідь на нього давалась встановити неможливо. У той же час представник позивача вказує на отримання копії оскаржуваного правочину у відповідь на повторне звернення до відповідача. Враховуючи те, що дії щодо реєстрації оскаржуваного правочину проводились відповідачем, то саме на ньому лежить обов'язок довести обставину дати інформування позивача щодо реєстрації правочину та надання йому копії додаткової угоди, що ним не було дотримано.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для застосування до вимог позивача строків позовної давності, отож приходить до виваженого висновку про задоволення позову.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до статті 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 203, 215, 216 ЦК України, ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі за №32 від 05.01.2005 року (без зазначення дати її укладення), зареєстровану в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за № 40 від 05.08.2010 року, укладену між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс Агро».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс - Агро» (ЄДРПОУ - 32513287) на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551, 20 грн., а також витрати на проведення судової експертизи в сумі 2 202, 00 грн., а всього 2 753 (дві тисячі сімсот п'ятдесят три гривні) 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Т. Кривенко