Справа № 212/628/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого-судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 «ЦГЗК» - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, в звязку з втратою працездатності, -

встановив:

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_6 акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» (надалі - ОСОБА_3 « ЦГЗК») - 640000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що працював в шкідливих умовах на підприємствах відповідача, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Висновком МСЕК первинно у 2012 році йому встановлено 70 % втрати професійної працездатності та друга група інвалідності від профзахворювання. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що тривалий час переносить фізичний біль в колінних суглобах, в ступнях ніг, постійний ниючий біль в ногах починаючи із пояса і до кінцівок ніг, стійкий біль в відділені стегнових кісток, біль та обмеження рухів у колінних суглобах. Зменшення амплітуди рухів у стегнах. Вказав, що покращення в стані здоров'я не відбувається, з кожним днем відчуває лише погіршення в стані здоров'я. Змінився рівень життєвої діяльності і необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя.

Позивач при розгляді справи не був присутній, представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 «ЦГЗК» у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, надав суду усні та письмові пояснення, які обґрунтовані тим, що при розслідуванні страхового випадку, комісією не було встановлено винних осіб, котрі порушили норми охорони праці, які б знаходилися у причинному звязку із виникненням у позивача професійного захворювання та моральної шкоди, відповідно. Крім цього потреба у лікуванні не відноситься до категорії моральних страждань, що підлягають компенсації.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач працював з 21.04.1982 року по 01.01.2002 року за спеціальністю машиністом електровозу на підприємстві відповідача ПАТ «ЦГЗК». 06.06.2008 року був звільнений з підприємства в звязку із закінченням строку трудового договору за ст. 36 КЗпП України (трудова книжка, а.с.6-9).

Висновком МСЕК від 08.05.2012 року позивачу при повторному огляді о встановлено 70% втрати професійної працездатності та друга група інвалідності безтерміново ( первинно з 17.04.2012 року у зв`язку з професійним захворюванням) . Потребує лікування в ЛПЗ, санаторно курортного лікування за направленням ЛПЗ, протезування автомобілем ендопротезування обох культових суглобів та інш. ( а.с. 10).

За виявленим професійним захворюванням складено Акт розслідування причин виникнення хронічного захворювання позивача від 16.03.2012 року. Відповідно до акту позивач виконував роботи по керуванню екскаватором в процесі ведення підошви вибою, відвантаження гірничної маси в автомобільний та залізничний транспорт, відсипанні гірничної маси у відкоси уступу, відвалу, стропильні роботи під час ремонтів екскаваторів. При цьому під час роботи екскаватора, внаслідок його конструктивних недоліків, підпадав під дію загальної вібрації, рівень якої перевищував ГДР.

Відповідно до п.19 акту особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є керівництво ЦГЗК, ВАТ «ЦГЗК» під час праці на них позивача ОСОБА_1 порушення ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закон України «Про охорону праці». Конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань встановити неможливо, у звязку з плинністю кадрів і відсутністю офіційного обліку прізвищ посадових осіб, які відповідали за створення умов праці на робочому місці позивача за період його роботи на підприємстві.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку загальна вібрація перевищувала ГДР, що стали причиною профзахворювання позивача.

Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, в колінних суглобах, в ступнях ніг, постійний ниючий біль в ногах починаючи із пояса і до кінцівок ніг, стійкий біль в відділені стегнових кісток, біль та обмеження рухів у колінних суглобах. Зменшення амплітуди рухів у стегнах. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані через неможливість вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через біль в колінних суглобах, в ступнях ніг, постійний ниючий біль в ногах починаючи із пояса і до кінцівок ніг, стійкий біль в відділені стегнових кісток, біль та обмеження рухів у колінних суглобах, зменшення амплітуди рухів у стегнах, знаходить своє підтвердження також в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороб. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо загальної вібрації, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 70% та друга група інвалідності безстроково, період роботи у відповідача 19 років 3 місяців в умовах загальної вібрації, що перевищувала ГДР, у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 65000 грн, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір - 640 грн 00 коп.

Керуючись ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, в звязку з втратою працездатності - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 65000 (шістдесят пять тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень 00 копійок.

В решті частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Н. Борис