Справа № 128/44/17 Провадження № 22-ц/772/1067/2017Головуючий в суді першої інстанції Саєнко О. Б.
Категорія 50Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Луценка В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., апелянта, відповідача ОСОБА_2, його представника, адвоката Мазура О.В., позивачки ОСОБА_4, розглянувши у від-критому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2, його представника Мазура Олександра Валентиновича на рішення Вінницького ра-йонного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

11 січня 2017 року ОСОБА_4 звернулася у Вінницький районний суд Він-ницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утри-мання дитини на період навчання, посилаючись на наступні обставини. Від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі у сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5. На даний час син досяг повноліття, навчаєть-ся у Вінницькому коледжі будівництва і архітектури КНУБА на денній формі навчання. Термін навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2018 року. У зв'язку з навчанням дитина не має власного заробітку, знаходиться на утриман-ні матері і потребує матеріальної допомоги на період навчання, яка пов'язана із щоденним проїздом, харчуванням, придбанням одягу, канцелярського приладдя і т.п. Позивачці важко самій забезпечувати сина, а відповідач у добровільному порядку допомоги не надає, хоча фізично здоровий і має можливість сплачува-ти аліменти на утримання сина на період навчання. За таких обставин ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання си-на ОСОБА_5 у розмірі 1300,00 гривень щомісячно на період його навчання, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку ( а. с. 1-2 ).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року позов задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 400,00 гривень щомісячно на період навчання, починаючи з 11 січня 2017 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держа-ви судовий збір у розмірі 640,00 гривень. В частині стягнення аліментів у ме-жах суми платежу за один місяць рішення суду допущене до негайного вико-нання ( а. с. 47-48 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, відповідач ОСОБА_2, його представник, адвокат Мазур О.В., оскаржують його в апеляційному поряд-ку, просять дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог. Апелянти вважають оскаржуване рішення незаконним, необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права ( а. с. 62-64 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний у 2008 році. Від спільного проживання у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5, який згідно довідки виконавчого ко-мітету Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області від 09 грудня 2016 року № 1176 перебуває на утриманні матері. Відповідно до довідки від 20 травня 2016 року № 164/16, виданої директором Вінницького ко-леджу будівництва і архітектури КНУБА Бондарчуком Н., дитина навчається у цьому закладі І рівня акредитації на ІІ курсі, на денній формі навчання за дер-жавним замовленням з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2018 року ( а. с. 4 ).

Згідно об'єктивних доказів, доданих до матеріалів справи, позивачка пра-цює у ТОВ «Вороновицьке ХПП» інженером з охорони праці, її дохід за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2016 року склав 15856,00 гривень, з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2017 року - 9275,45 гривень.

Відповідач у грудні 2015 року офіційно створив нову сім'ю, в якій народи-лося, утримується і виховується двоє неповнолітніх дітей 2010 та 2016 років на-родження. Сім'я ОСОБА_2 малозабезпечена, сам він інвалід ІІІ групи за-гального захворювання безстроково, перебуває в МКЛ № 1 на «Д» обліку. Донька відповідача 2010 року народження перебуває на диспансерному обліку в сімейного лікаря. За період з 01 серпня 2016 року по 31 січня 2017 року ОСОБА_2 отримав фактично виплачену пенсію в сумі 4654,80 гривні.

Керуючись нормами статей 141, 182, 183, 199 СК України, встановивши, оцівнивши в сукупності всі фактичні обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність, обгрунтованість і справедливість задо-волення позовних вимог ОСОБА_4 частково та стягнення на її користь на утримання сина ОСОБА_5 на період до 30 червня 2018 року ( закінчення навчан-ня ), але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку, аліментів у розмірі 400,00 гривень щомісячно. При цьому суд врахував стан здоров'я та матеріаль-не становище сина сторін у справі, відповідача, який офіційно не працює, на об-ліку у Центрі зайнятості не перебуває, хоча за станом здоров'я є працездатною особою, якій протипоказано лише значне фізичне навантаження.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2, при бажанні, має можливість офіційно працевлаштуватися, однак не докладає для цього зусиль, а наявність у нього інших дітей не повинно бути підставою для звільнення його від обов'язку допомагати колишній дружині матеріально утримувати старшого сина на період здобуття ним відповідної освіти та спеціальності. Суд підкрес-лив, що батьки є рівними у правах відносно власних дітей, незважаючи на їх кількість, вік, місце проживання.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 23 лютого 2017 року, слід погодитися, вони є вірними, такими, що відпові-дають нормам чинного законодавства, що регулює наявні між сторонами у справі правовідносини. Рішення суду об'єктивне і справедливе, воно ухвалене з метою захисту найвищих інтересів дитини.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянти виключно посилають-ся на неможливість ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу на утриман-ня сина ОСОБА_5 у зв'язку з важким його власним матеріальним становищем. Для чогось апелянти порівнюють доходи сторін у справі, хоча, як уже зазнача-лося вище, батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей і позивачка намається виконувати свої обов'язки якнайкраще, тому з огляду на її заробітки власною працею, які насправді не є достатніми для утримання як себе, так сина студента, було б несправедливим звільняти працездатного, але не працюючого батька від виконання його прямого обов'язку.

Доводи апелянтів не заслуговують на увагу, вони не спростовують виснов-ків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, яке, як зазна-чалося, є правильним, обгрунтованим і справедливим.

Виконання обов'язку по утриманню дитини не може ставитися в залежність від пасивної поведінки батька щодо знаходження джерел для забезпечення умов проживання й розвитку дитини з врахуванням її віку і потреб.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ОСОБА_2 має реальну можливість за станом здоров'я, ситуацією, що має місце, заробляти необхідні кошти, визначені судовим рішенням, для утримання сина, котрий навчається. Посилання апелянтів на непрацевлаштованість відповідача, його скрутне матеріальне становище не є тими підставами, які тягнуть звільнення від законодавчо визначеного обов'язку по відношенню до сина ОСОБА_5.

При цьому необхідно наголосити, що мати хлопчика робить все від неї за-лежне аби заробити кошти на утримання сина.

Судом першої інстанції оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням від-повідних положень Сімейного кодексу України, суд не помилився у визначенні правовідносин, що склалися між сторонами у справі, застосував саме ті норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини, дав повну та об'єк-тивну оцінку показанням, доводам та доказам сторін.

Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, його пред-ставника Мазура Олександра Валентиновича відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повно-літньої дитини на період навчання залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: