Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4, зацікавлені особи: Київський відділ Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_5, на незаконні дії та неправомірну бездіяльність державного виконавця, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 квітня

2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, обґрунтовуючи свою скаргу тим, що на виконанні у Київському відділі Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Київський ВДВС ХМУЮ) перебуває виконавчий лист, виданий на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2012 року, яким стягнуто з ОСОБА_5 на його користь

31 993 грн 92 коп. Однак, з моменту подачі заяви про відкриття виконавчого провадження немає жодної інформації про те, чи виконано вказане рішення суду, чи відкрито виконавче провадження. Крім того, зазначав, що, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, боржнику у виконавчому провадженні ОСОБА_5 на праві приватної власності належать три будинки, проте державним виконавцем не було вчинено жодних дій щодо реалізації цих будинків в рахунок погашення заборгованості, що порушує права та законні інтереси стягувача.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_4 просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ, в провадженні якого перебувають виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 31 993 грн 92 коп., щодо ненаправлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ, в провадженні якого перебувають вказані виконавчі листи, щодо невиконання рішення апеляційного суду Харківської області від

06 грудня 2012 року шляхом реалізації будинків, та належать на праві приватної власності ОСОБА_5; зобов'язати державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ, в провадженні якого перебувають виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 загальної суми боргу в розмірі 31 993 грн 92 коп., невідкладно направити засобами поштового зв'язку на адресу стягувача постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов'язати державного виконавця фактично виконати рішення апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2012 року, а також стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 7 165 грн 60 коп.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від

13 квітня 2016 року, скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮГолуба В.В. щодо ненаправлення ОСОБА_4 постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 травня 2015 року за виконавчим листом № 2/2018/2185/12/07, виданого 30 квітня 2015 року Київським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_5 суми боргу в загальному розмірі 31 993 грн 92 коп.

Зобов'язано державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ

Кононенка О.М., в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, у відповідності до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» направити засобами поштового зв'язку на адресу ОСОБА_4 постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 травня 2015 року за виконавчим листом № 2/2018/2185/12/07, виданого 30 квітня 2015 року Київським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_5 суми боргу в загальному розмірі 31 993 грн 92 коп.

В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові ухвали в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо невиконання ним вчасно протягом 6 місяців рішення суду, зобов'язання його вчинити ці дії, та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвали судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні скарги про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ щодо невиконання ним рішення апеляційного суду Харківської області від

06 грудня 2012 року у строк, визначений ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», та зобов'язання державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ, в провадженні якого перебуває виконавчий лист, невідкладно виконати рішення апеляційного суду Харківської області від 06 грудня

2012 року, в тому числі шляхом реалізації належного боржнику нерухомого майна, а також стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з їх необґрунтованості, оскільки встановлено, що державним виконавцем проводяться виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», докази порушення порядку здійснення примусового виконання судового рішення відсутні.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

№ 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи Державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1

ст. 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Враховуючи, що державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» проводяться виконавчі дії, зокрема направлені запити та отримані відповіді щодо наявності належного боржнику майна до ВДАІ м. Харкова, реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанову про розшук майна боржника, постанову про арешт коштів боржника на рахунках у банківських установах, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про необґрунтованість вимог скарги щодо визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця в частині застосування примусових заходів виконання судового рішення.

При цьому відсутність виконавчих дій щодо звернення стягнення на нерухому майно боржника є обґрунтованим з огляду на положення ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, згідно якої стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника та інші цінності, у тому числі на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах.

Крім того, законним і обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу, враховуючи їх необґрунтованість. Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання правової допомоги укладено з товариством з обмеженою відповідальністю «Харківський центр правової допомоги» в особі Казьонної О.К., однак участь у судових засіданнях в якості представника ОСОБА_4 приймала ОСОБА_9. При цьому доказів надання правової допомоги поза судовим засіданням не надано.

Суди попередніх інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді скарги були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні вимог скарги залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

В.М. Коротун