Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - 1/2 квартири, третя особа: Приватний нотаріус КМНО Анциферова Алла Миколаївна, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно - 1/2 квартири мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3, 1960 року народження і після його смерті залишилась спадщина - 1/2 квартири АДРЕСА_1.

Зазначає, що оскільки, померлий страждав на тяжкий психічний розлад, а його матір ОСОБА_4, не могла за ним доглядати за станом свого здоров'я та у зв'язку із похилим віком, вона - позивачка по справі ОСОБА_1 починаючи із 2008 року проживала однією сім'єю разом зі своїми далекими родичами, матір'ю та сином ОСОБА_3.

Посилається на те, що у 2010 році ОСОБА_4 залишила їй заповіт на 1/2 квартири АДРЕСА_1, а в 2013 році, після смерті ОСОБА_4 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину вона стала власницею вказаної частини квартири.

Звертає увагу суду на те, що після смерті ОСОБА_4, вона до смерті доглядала ОСОБА_3 та поховала його, а після поховання звернулась до приватного нотаріуса КМНО Анциферової А.М. із заявою про прийняття спадщини, а саме 1/2 квартири АДРЕСА_1, як член сім'ї померлого, однак 04.07.2016 року, отримала від нотаріуса Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю у неї документів, які б посвідчували факт родинних відносин із померлим. Також даною постановою їй було рекомендовано із даного питання звернутись до суду.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що вона починаючи із 2008 року та по нинішній час опікується майном спадкодавця, сплачує комунальні та інші належні платежі за всю квартиру, тобто вона є такою, що фактично прийняла спадщину, як спадкоємець четвертої черги, оскільки у спадкодавця відсутні спадкоємці за заповітом, а також за законом першої, другої та третьої черг.

Враховуючи вищевикладене, а також керуючись ст.ст. 384, 392, 1258, 1261, 1268, 1272 ЦК України, звернулася з даним позовом до суду та просила визнати за нею право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1, як спадкоємиці четвертої черги після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3

В подальшому представником позивачки до суду було подано заяву про збільшення позовних вимог згідно якої остання просила: встановити факт проживання однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_3, 1960 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4; визнати право власності ОСОБА_1 на 1/2 квартири АДРЕСА_1, як спадкоємиці четвертої черги після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3

В судове засідання позивачка та її представник не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника позивачки до суду надано заяву відповідно до якої остання просить суд розглядати справу без її участі та участі позивача, поданий позов підтримують в повному обсязі та просять винести рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Представники відповідача та третя особа в судове засідання також не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином.

Від представника відповідача до суду надано заперечення проти позову згідно яких вважають позовну вимогу позивачки про визнання права власності безпідставною, передчасною та такою, що не підлягає задоволенню. З врахуванням зазначеного просять відмовити в задоволенні позовної заяви щодо визнання права на спадщину за законом та слухати справу у відсутності відповідача.

Від третьої особи до суду надійшов лист в якому остання просить слухати справу за її відсутності.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого 23.04.2003 року Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації м. Києва, згідно з розпорядженням (наказом) від 23.04.2003 року за № 380 та зареєстрованого в БТІ м. Києва у реєстрову книгу за № 1808 від 13.05.2003 року, ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 12).

23.03.2010 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на випадок своєї смерті склала Заповіт, яким все своє майно де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, та на що вона матиме право за законом, в тому числі належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, заповіла ОСОБА_1 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 90 років померла ОСОБА_4 про що 14.01.2013 року складений відповідний актовий запис № 1001, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 7).

18.07.2013 року державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Анцифєровою А.М., ОСОБА_1, як спадкоємиці ОСОБА_4 за заповітом, було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадщина на яку це свідоцтво видано, складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 55 років помер ОСОБА_3 (який був співвласником квартири АДРЕСА_1), що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.6).

Згідно Довідки про поховання померлого громадянина на кладовищі м. Києва від 22.01.2013 року, реєстраційний номер 12.7801, остання засвідчує те, що ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_3 22.01.2013 року на Міському кладовищі на ділянці НОМЕР_4 (а.с. 16).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з наданих суду матеріалів спадкової справи № 3/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3, 12.03.2016 року позивачка по справі - ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анцифєрової А.М. із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3, а 04.07.2016 року нею було подано нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.40-58).

04.07.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анцифєровою А.М. було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме було відмовлено у видачі ОСОБА_1 Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у зв'язку із тим, що вона не надала документ, що підтверджує родинні відносини із померлим ОСОБА_3 (а.с.13).

Як вже зазначалося вище, позивачка вказуючи на те, що вона починаючи із 2008 року та дня смерті ОСОБА_3 проживала з ним однією сім'єю, опікується майном спадкодавця, сплачує комунальні та інші належні платежі за всю квартиру, тобто є такою, що фактично прийняла спадщину, як спадкоємець четвертої черги, оскільки у спадкодавця відсутні спадкоємці за заповітом, а також за законом першої, другої та третьої черг, у зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Зокрема однією із підстав набуття права власності, є спадкування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Загально відомим є той факт, що одним із способів набуття права власності є спадкування.

Так статті 1216, 1217 ЦК України, визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за свого життя не склав заповіт на випадок своєї смерті, а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Так за приписами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 1261-1263 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Судом встановлено та об'єктивно підтверджується матеріалами Спадкової справи № 3/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3, що в останнього відсутні спадкоємці першої, другої та третьої черги.

Стаття ж 1264 ЦК України визначає, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

З системного аналізу зазначеної норми цивільного закону в сукупності з іншими його нормами можна зробити висновок, що спадкоємцем четвертої черги може бути особа, яка: проживала із спадкодавцем однією сім'єю і таке проживання повинно бути не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (смерті спадкодавця).

Пленум Верховного Суду України в п. 21 своєї Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Судом встановлено, що позивачка по справі - ОСОБА_1 дійсно з 15.01.2008 року по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Актом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» (а.с. 10).

Згідно Довідки КК «Центр комунального сервісу» № 5620 від 05.08.2016 року, вона видана ОСОБА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1 в тому, що станом на 01.07.2016 року заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території немає (а.с. 11).

Крім того, як вже зазначалося вище, судом встановлено, що на даний час позивачка по справі є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке було видане державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Анцифєровою А.М. на підставі Заповіту складеного 23.03.2010 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є матір'ю померлого ОСОБА_3

Також позивачка здійснювала поховання ОСОБА_3 після його смерті.

Зазначені вище обвини на думку суду свідчать про близькі та довірливі відносини між ОСОБА_1 та сім'єю ОСОБА_3.

З врахуванням вищевикладеного, а також встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про доведеність факту проживання позивачки - ОСОБА_1 однією сім'єю із спадкодавцем - ОСОБА_3 більше п'яти років до дня відкриття спадщини (смерті спадкодавця), а тому дана вимога позивачки підлягає задоволенню.

У зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку про доведеність факту проживання позивачки із спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років, остання вважається спадкоємцем четвертої черги до майна померлого в розумінні ст. 1264 ЦК України, а тому має право на спадкування за законом.

Зі змісту ст.ст. 15-16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема бути визнання права.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що позивачка у встановленому законом порядку з метою реалізації свого права на спадкування за законом зверталася до нотаріуса за видачею їй Свідоцтва про право на спадщину, однак їй в цьому було відмовлено через відсутність підтверджуючих документів про родинні відносини із спадкодавцем.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив , що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням вищевикладеного, а також того, що судом достовірно встановлено факт проживання позивачки із спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років, а також факт відмови їй нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку, що обрані позивачкою такі способи захисту свого порушеного права як встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини, а також визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є такими, що відповідають характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивачки, а тому можуть бути застосовані судом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261-1264, 1268, 1270 ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за № 19/32-319, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 213-214, 218, 221, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як спадкоємиці четвертої черги за законом спадкодавця ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко