Справа № 160/256/17
Провадження № 2/160/113/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року. смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Корнелюка В. С.,

за участю: секретаря - Гупалик А.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Локачах

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дитини без згоди батька,

встановив :

Позивач звернулася до суду з позовом про надання їй дозволу на виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України без згоди батька дитини ОСОБА_3.

У позовній заяві вказала, що згідно з свідоцтвом про народження дитини відповідач вказаний батьком, проте дитина з батьком не проживає. Неповнолітній ОСОБА_4 тривалий час лікується та має показання до проходження санаторно-курортного лікування.

З метою проведення найкращого лікування для сина за кордоном, у ОСОБА_5, позивач неодноразово зверталась до відповідача про надання дозволу для виїзду сина за кордон, однак той не погоджувався.

Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, неповнолітньому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, до досягнення ним 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1

У судовому засіданні 18.05.2017 року позивач та її представник підтримала позовні вимоги із підстав, зазначених у позовній заяві та уточнили їх.

Позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до ОСОБА_5, неповнолітньому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, строком на три роки, тобто до 29.05.2020 року.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він з позовом не згоден і не дасть згоди на виїзд дитини на термін зазначений позивачем. Дозволяє виїзд за межі України до ОСОБА_5 його неповнолітньому сину лише один раз протягом одного року.

Заслухавши позивача, його представника та відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

18 травня 2008 року Холопичівська сільська рада зареєструвала шлюб між позивачем і відповідачем. У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підверджується свідоцтвами про одруження та народження (а.с. 5, 6).

На даний час Локачинським районним судом шлюб між позивачем та відповідачем розірвано і присуджено стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 (а.с. 7-9).

Їх син, ОСОБА_4, хворіє і з метою проведення найкращого лікування для сина за кордоном, у ОСОБА_5, позивач неодноразово зверталась до відповідача про надання дозволу для виїзду сина за кордон, однак той не погоджувався.

Дані обставини підтверджуються довідкою для одержання путівки на лікування та листами позивача до відповідача з проханням надати дозвіл їх сину для виїзду за кордон (а.с.10-14).

Згідно з вимогами ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

Пунктом 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними.

Підпунктом 3 п.2-2 даних Правил, передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, займаються питанням соціального забезпечення, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Право фізичної особи на свободу пересування, як і будь-яке інше- конституційне право, гарантується державою і не може бути скасоване. Це право означає не лише право пересування по території України, а й право громадянина України на виїзд з України, порядок здійснення якого врегульовано Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Статтею 10 Конвенції про права дитини встановлено, що кожна дитина має право покидати любу країну, включаючи свою власну та повертатися в свою країну разом з батьками.

Щодо вимоги позивача в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до ОСОБА_5, неповнолітньому ОСОБА_4, строком на три роки, тобто до 29.05.2020 року, то суд вважає, що чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу виїзду дитини за кордон при умові строкової конкретно визначеної поїздки із зазначенням країни та часу перебування саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення та у конкретну країну або країни, у яких перебуватиме дитина протягом одного виїзду.

Таким чином, надання судом дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, і фактично позбавляють батька, який не позбавлений батьківських прав, можливості брати участь у вихованні сина та можливості спілкування з ним.

На підставі вищевикладеного, суд, враховуючи думку відповідача, який не заперечував щодо одноразового виїзду дитини за кордон, та, зважаючи на інтереси неповнолітньої дитини та її матері (позивача), вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги частково, з метою оздоровлення дитини, надавши дозвіл на один тимчасовий виїзд за межі України до ОСОБА_5, протягом одного року.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України ст.ст. 155 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду до України громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, суд,

ухвалив :

Позов задовольнити частково.

Дозволити, одноразовий, тимчасовий виїзд за межі України до ОСОБА_5, неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, строком на один рік, тобто до 29.05.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 сплачений останньою судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Локачинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Локачинського районного суду Корнелюк В. С.