Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/1058/17 Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С.
Категорія 50 Доповідач Коломієць О.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.,

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої сина

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2017 року, яке ухвалено суддею Бєлкіною Д.С. у м.Баранівка Житомирської області

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2020 року. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що в період з 1997 року по 2002 рік вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі та мають спільного сина ОСОБА_5. До повноліття сина, відповідач, за рішенням суду, сплачував аліменти на його утримання в розмірі 100 грн. щомісячно. Після досягнення ОСОБА_4 повноліття, стягнення аліментів припинено. На даний час син навчається в Національному університеті «Одеська юридична академія» на денній формі навчання, несе значні витрати, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2017 року та задовольнити її позовні вимоги. На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не враховано те, що всі витрати повязані з навчанням сина, його проживанням, харчуванням та лікуванням несе саме позивач. Той факт, що ОСОБА_4 проживає окремо від своєї матері повязаний лише з тим, що він навчається на стаціонарному відділенні Національного університету «Одеська юридична академія». Також, судом не враховано, щовідповідач є працездатним та має можливість працювати і сплачувати аліменти на утримання сина, що продовжує навчатися в тому розмірі, який зазначений у позовній заяві.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач доводи апеляційної скарги визнав частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмір 1/3 частки його доходу щомісячно.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серія І-ТП №278496, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками повнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Повнолітній син ОСОБА_5 є студентом другого курсу Київського інституту інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» та навчається за спеціальністю «081 Право», спеціалізація «Судова та управлінська діяльність» на денній формі навчання і проживає у гуртожитку зазначеного ВУЗу (а.с.4,5,12,13).

Судом встановлено, що згідно довідки до акта огляду серії АВ № 0697664 від 16.02.2017 року, медико-соціальною експертною комісією відповідачу встановлена третя група інвалідності загального захворювання з 16.02.2017 року до лютого 2018 року та згідно висновку про умови та характер праці протипоказана праця з навантаженням на хребет, нахили тулубу (а.с.15).

Відповідач отримує пенсію по інвалідності, разом з тим є працездатним. Відомості про наявність у відповідача на утриманні інших осіб в матеріалах справи відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Крім того, ОСОБА_4 повнолітній, працездатний, є дієздатною особою, навчається на денному відділенні у Київському інституті інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія», проживає у гуртожитку у м. Києві, з матір'ю не проживає, довіреності на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів матері не надавав та в разі потреби може сам звернутись до суду з такими ж вимогами.

Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199,200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами (правовий висновок, викладений у постанова ВСУ від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15).

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справа щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

У разі предявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти.

Як було встановлено під час розгляду справи, повнолітній син ОСОБА_5 проживає з матір'ю за місцем реєстрації, а лише під час навчання тимчасово проживає за місцем розташування учбового закладу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач ОСОБА_2 не мала права звертатися до суду з указаним вище позовом.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

З матеріалів справи та пояснень сторін було встановлено, що відповідач не виконує належним чином обовязки по утриманню свого повнолітнього сина, які встановлені ст. 199 СК України. Проте, останній може надавати таку допомогу для своєї повнолітньої дитини, так як він знаходиться у працездатному віці, отримує пенсію по 3-й групі інвалідності.

Також колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи визнав позовні вимоги частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан відповідача та потреби сина в матеріальній допомозі у звязку з навчанням, колегія суддів дійшла висновку, що розмір аліментів має становити 1/3 частку від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, при цьому суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, в тому числі і ті, на які є посилання у апеляційній скарзі.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і дійшов помилкового висновкупро відсутність підстав для стягнення аліментів, рішення суду підлягає скасуванню та ухваленню нового - про часткове задоволення позовних вимоги з даних підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2017 року скасувати та ухвалили нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_6 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, місце проживання: 3-й провулок Житомирський, 6, м. Баранівка, Житомирська область) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 19.09.2017 року і до закінчення навчання ОСОБА_7, тобто до 30.06.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_6 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2017 року.

Головуючий : Судді :