Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8812/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

11 квітня 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого - судді: Казидуб О.Г.

При секретарі: Зайцевій О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,треті особи : ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 про стягнення коштів ,які є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя -,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів, які є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, вказуючи, що впровадженні слідчого відділу Черкаського міського відділу Головного управління Національної поліції України в Черкаській області знаходилось кримінальне провадження за ст. 357 ч. 1 КК України, внесеного в ЄРДР-14.07.2015 року за її заявою, про те, що на початку січня місяця 2015 року її колишній чоловік ОСОБА_2, знаходячись за місцем її проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 (квартира належить їй за договором дарування), викрав оригінали боргових розписок громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про отримання ними в борг від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (в минулому ОСОБА_2) Л. І., тобто від неї, грошових коштів, а саме 24 600 доларів США. Після чого на протязі січня-червня місяців 2015 року, не повідомивши її, отримав від боржників ОСОБА_5 та сім'ї ОСОБА_3 вищевказані кошти, якими в подальшому розпорядився незаконно у власних цілях, не повернувши їй як співвласнику - половину, придбавши після офіційного розірвання шлюбу в липні місяці 2015 року, квартиру за адресою: м. Черкаси, вул. Кобзарська (Вербовецького)АДРЕСА_2, тим самим, заподіяв їй матеріальний збиток та моральну шкоду.

По кримінальному провадженню позивачку визнано та опитано в якості потерпілої.

Нажаль кримінальне провадження закрито, а ОСОБА_2 по цей час не повернув її частину коштів, ігнорує офіційні зустрічі, розповсюджує неправдиві дані, примушує бувших боржників не свідчити проти нього.

В зв'язку з цим, покладаючись на докази, які були здобуті під час досудового розслідування кримінального провадження та інші дані, в позовній заяві вимагає від відповідача відшкодувати та повернути їй грошові кошти в розмірі-12 300 доларів США., що по курсу національної валюти становить- 315 000 грн.

12 300 доларів США-це половина з боргу в 24 600 доларів США.

24 600 доларів США повернула сім'я ОСОБА_3 в березні місяці 2015 року ОСОБА_2 і саме цю суму останній привласнив собі, в подальшому придбавши квартиру АДРЕСА_3.

Про даний факт, а саме обставини отримання коштів та написання боргової розписка сім'я ОСОБА_3 свідчила правоохоронним органам.

Решту коштів в розмірі-10 000 доларів США, відповідач умисно без неї витребував- з ОСОБА_6, якого примусив не свідчити правоохоронним органам про обставини отримання суми.

Крім цього, відповідач надав правоохоронним органам ряд письмових пояснень та заперечень, посилаючись на свідків - їхніх спільних дітей, що не відповідає дійсності.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вказує, що грошові кошти в розмірі 24 600 доларів США були заощадженні нею і відповідачем на протязі спільного проживання в зареєстрованому шлюбі, тому вони є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст.61 СК України, ...якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

А тому, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 12 300 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на момент винесення рішення як 1/2 частину від суми, що останній отримав по борговій розписці від сім'ї ОСОБА_3, і які є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнути з відповідача судові витрати.

До початку судового засідання позивач ОСОБА_7 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати спільним майном сторін як подружжя і грошові кошти в розмірі 24600дол. США, передані сторонами в користування третім особам та отримані відповідачем особисто від третіх осіб та стягнути з ОСОБА_2 на її користь 12 300 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на момент винесення рішення як 1/2 частину від суми, що останній отримав по борговій розписці від сім'ї ОСОБА_3, і які є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні в судовому засіданні позов в частині визнати спільним майном сторін як подружжя і грошові кошти в розмірі 24600дол. США, передані сторонами в користування третім особам та отримані відповідачем особисто від третіх осіб просив залишити без розгляду ,а в частині стягнути з ОСОБА_2 на її користь 12 300 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на момент винесення рішення як 1/2 частину від суми, що останній отримав по борговій розписці від сім'ї ОСОБА_3, і які є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнути з відповідача судові витрати підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив ,що з 24.11.2014 року колишня дружина без нього змінила замки на дверях і не пускала його до квартири ,тому він змушений проживати в спортзалі за місцем своєї роботи. Жодного спільно придбаного майна він з квартири не забирав ,усе залишилось сім»ї,хоч і прожили разом на протязі 20 років. Кошти ,які позивач ОСОБА_3 не належали їхній сім»ї,а гроші отримав від своїх хороших знайомих, про що ОСОБА_3 добре знав, що в нього грошей немає, тому він просив позику ОСОБА_3 для вирішення його проблемних питань у своїх знайомих. Розписку ОСОБА_3 він ніколи не викрадав у ОСОБА_1, розписка була особисто у нього постійно, і він повернув її ОСОБА_3, коли він повернув йому позичені гроші. Та повернув своїм знайомим. Ні він, ні ОСОБА_1 ніколи не були власниками цих грошей, а тому не були і не можуть бути спільною сумісною власністю подружжя. Також підтримав пояснення викладені в запереченні.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні суду пояснив ,що він брав гроші у ОСОБА_2 і йому їх повернув березні 2015 року в обмін на розписку , в розписці було зазначено 20.000дол.США,а повернув 24.600 дол.США. Також позивачка та відповідач зазначили ,що грошові кошти належать не їм, а отримані ними в борг.

Третя особа ОСОБА_4 просила справу розглянути без її участі.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив ,суду що сім»я вела дуже скромний образ життя, з дружиною відносини були добрі, припускав що матеріальний стан у сім»ї був тяжкий .

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив ,що він був свідком того ,що в один день у відповідача не стало сім»ї та жінка довела до такого стану, тому прийшлось допомогти брату та організувати житло ,позичити гроші. Відповідач ОСОБА_2 пообіцяв ,що через певний час поверне. Жив ОСОБА_2 у спортзалі ,їсти нічого було. Тому позичив відповідачу 25.07.2015 року гроші в сумі 330.300 гривень, що еквівалентно 15.000 дол.США , для придбання квартири, яку ходили дивитися разом. Також надав для огляду оригінал розписки та надав копію розписки для приєднання до матеріалів справи .

Суд, заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, матеріали кримінального провадження №0002335 за ч.1ст.357 КК України ,приходить до висновку, що в позові необхідно відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі,який розірвали 22.07.2015 року. За період перебування у шлюбі сторонами було придбано майно,яке відповідач залишив в квартирі АДРЕСА_4 позивачці та дітям.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивачки ,що на початку січня місяця 2015 року позивачки колишній чоловік ОСОБА_2, знаходячись за місцем її проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 (квартира належить їй за договором дарування), викрав оригінал боргової розписки громадянина ОСОБА_3 про отримання нею в борг від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (в минулому ОСОБА_2) Л. І., тобто від неї, грошових коштів, а саме 24 600 доларів США. Після чого на протязі січня-червня місяців 2015 року, не повідомивши позивачку отримав від боржника ОСОБА_3 кошти, якими в подальшому розпорядився незаконно у власних цілях, не повернувши їй як співвласнику - половину, придбавши після офіційного розірвання шлюбу в липні місяці 2015 року, квартиру за адресою: м. Черкаси, вул. Кобзарська (Вербовецького)АДРЕСА_2, тим самим, заподіяв їй матеріальний збиток та моральну шкоду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0002335 за ч.1ст.357 КК України, яке закрито у зв»язку з відсутністю складу кримінального правопорушення та позивачка ОСОБА_1 надавала пояснення 13.01.2015 року начальнику відділення СВ ОСОБА_11 в яких зазначала ,що « в листопаді 2014 року вона повідомила відповідача про те ,щоб він залишив нашу сім»ю,так як вона та донька спільно проживати з ним вже не могли. Останній зібрав свої речі та з того часу почав проживати окремо від нас в приміщенні мого робочого кабінету з дозволу директора Черкаського міського багато профільного молодіжного центру. Через деякий час в робочому кабінеті я виявила відсутність вищевказаних боргових розписок ОСОБА_3 та ОСОБА_6,в чому відразу ж запідозрила ОСОБА_2І.»

Рішенням Придніпровського районного суду від 02.02.2016 року (справа №711/11057/15-ц,провадження №2/711/265/16 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням встановлено, а саме :

«Крім того, суд вважає доведеним той факт, що відповідач не користувався квартирою позивачки з поважних причин, оскільки та чинила йому перешкоди, бо не впускала його до квартири. Так у лютому 2015р. позивачка змінила замки на вхідних дверях, що позбавило відповідача вільного доступу до свого помешкання. В липні 2015р. відповідач намагався потрапити до квартири позивачки, щоб забрати свої ключі від роботи, проте остання не впустила його. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, висновком від 11.08.2015р. Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області (а.с.64) та поясненнями сторін».

Тому суду не зрозуміло та не доведено представником позивача за якою адресою не стало боргових розписок, а саме розписки ОСОБА_3 та що дані грошові кошти є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ,джерело та час придбання.

Як вбачається з розписки від 25.07.2015року ОСОБА_2 отримав позику ( гроші) в сумі 330.300 гривень, що еквівалентно 15.000 дол.США в ОСОБА_10,які зобов»язується повернути не пізніше 25 липня 2022 року та купив для свого проживання малагабаритну однокімнатну квартиру за адресою м.Черкаси ,вул.Вербовецького 5кв.106 де і проживає ,що і підтвердив в судовому засіданні позивач , свідок ОСОБА_10 ,свідок ОСОБА_9

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 3 та 4 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частин 1, 4 статті 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі і в разі присудження одному з подружися грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України.

Як виходить зі змісту ст. 64 СК України та розяснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи,з»ясування джерело і час його придбання та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо обсягу спільного набутого майна подружжям ,а саме грошових коштів ,які позивачка просить суд поділити та стягнути з відповідача.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ,ст. ст. 60,61,64, ч.1ст.69 , 70,71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, ст. 41 Конституції України, ст.ч.3,4ст.368 ЦК України ст. ст. 6, 10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 про стягнення коштів в сумі 12300 доларів США , які є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя - в і д м о в и т и .

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції на протязі 10 днів.

Головуючий: ОСОБА_14