УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шаповала Сергія Володимировича під час виконання рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 серпня 2016 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 16 вересня 2016 року та від 23 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною скаргою, посилаючись на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Могилів-Подільського міжрайонного управління юстиції (далі - ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 138/1276/13-ц, виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області від 26 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_5 на його користь завдану шкоду в розмірі 5 387 грн 50 коп., з яких: матеріальна шкода в сумі 3 387 грн 50 коп. та моральна шкода в сумі 2 000 грн.

Посилаючись на те, що державним виконавцем до цього часу не виконано рішення суду в примусовому порядку, ОСОБА_3 просив зобов'язати державного виконавця Шаповала С.В. та ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ негайно виконати рішення суду від 11 жовтня 2013 року і стягнути борг з ОСОБА_5 в примусовому порядку, описати майно його сім'ї, звернувши стягнення на належну боржнику частку майна.

УхвалоюМогилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 серпня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про повернення судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 серпня 2016 року відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвали суду першої та апеляційної інстанцій і направити справу до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні скарги, виходили з того, що після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем проводились всі передбачені законом заходи, направлені на виконання судового рішення, а тому відсутні правові підстави для зобов'язання державного виконавця негайно виконати рішення суду і стягнути борг з ОСОБА_5 в примусовому порядку.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів попередніх інстанції.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 11 жовтня 2013 року в цивільній справі № 138/1276/13-ц (2/138/536/13), яке набрало законної сили, позов ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_5 на його користь завдану шкоду в розмірі 5 387 грн 50 коп., з яких: матеріальна шкода в сумі 3 387 грн 50 коп. та моральна шкода в сумі 2 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За вимогами п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Постановою державного виконавця від 20 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження (№ЄДРВП 40843370) за виданим 11 жовтня 2013 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області виконавчим документом № 138/1276/13-ц та в ході здійснення виконавчого провадження було направлено запити до відповідних органів щодо надання інформації про наявність майна та поточних рахунків, що зареєстровані за боржником, із відповідей на які вбачається, що за останнім не зареєстровано транспортних засобів, сільгосптехніки, земельних ділянок, іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, відсутні рахунки в банківських установах; боржник не працює.

Постановою державного виконавця від 24 грудня 2013 року закінчено виконавче провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Після отримання дубліката виконавчого документа, стягувачем було пред'явлено його до виконання до ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ, у зв'язку із чим постановою державного виконавця від 27 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище виконавчого документа (№ ЄДРВП 44536335) та на підставі п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було повторно направлено запити до відповідних органів щодо надання інформації про наявність майна та поточних рахунків, що зареєстровані за боржником ОСОБА_5, з відповідей на які вбачається, що за останнім не зареєстровано транспортних засобів, сільгосптехніки, земельних ділянок, іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, відсутні рахунки в банківських установах, а з відповіді Державної податкової служби України вбачається, що боржник не працює.

Крім того, державним виконавцем в порядку п. 4 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» здійснювався вихід за місцем проживання боржника та було встановлено, що боржник за вказаною адресою відсутній та не виявлено майна, на яке можливо звернути стягнення, що підтверджується актами від 23 червня 2015 року, 11 вересня 2015 року та 16 жовтня 2015 року.

Постановою ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ від 16 жовтня 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу.

У зв'язку із повторним поданням стягувачем ОСОБА_3 виконавчого листа № 138/1276/13-ц від 11 жовтня 2013 року, постановою державного виконавця від 13 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документа (№ ЄДРВП 49347178).

В ході здійснення примусового виконання, державним виконавцем було вчинено заходи відповідно до положень п. п. 3, 4 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та було встановлено, що боржник не працює і за ним не зареєстровано транспортних засобів, сільгосптехніки, земельних ділянок, іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, відсутні рахунки в банківських установах, а також встановлено, що боржник за місцем проживання відсутній і майна, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено, що підтверджується актами від 26 листопада, 11 та 24 грудня 2015 року (а. с. 149, 154).

При цьому 25 грудня 2015 року державний виконавець звертався із поданням до Могилів-Подільського відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України за ухилення від виконання рішення, проте з висновку поліції вбачається, що розгляд матеріалів із ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ припинено, а викладені в ньому факти є такими, що частково знайшли своє відображення, при цьому ознаки кримінального правопорушення за даною подією відсутні, у зв'язку із чим інформація введенню в ЄРДР не підлягає. (а. с. 161-163, 164).

З огляду на вказане вище, постановою державного виконавця ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ від 02 березня 2016 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу (а. с. 166).

Крім того, за заявою стягувача постановою головного державного виконавця від 18 березня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа (№ ЄДРВП 50557495) та було вчинено заходи відповідно до положень п. п. 3, 4 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що державним виконавцем виконавчі дії з примусового виконання виконавчого документу здійснювались у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із чим відсутні правові підстави для задоволення скарги ОСОБА_3

При цьому апеляційним судом враховано, що під час проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено факт наявності у боржника іпотечного майна, а саме нежитлової будівлі, 1/100 виділеної частки, що складається з приміщення 12, площею 278 кв. м, в будівлі складу-магазину літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку із чим на підставі заяви стягувача від 03 серпня 2016 року про направлення за територіальністю виконавчого документа до відділу ДВС Замостянського МУЮ Вінницької області для звернення стягнення на наявне у боржника майно, постановою державного виконавця від 09 вересня 2016 року закінчено виконавче провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 228-229).

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про повернення судового збору, апеляційний суд виходив з того судом переглянуто судове рішення суду першої інстанції по суті та за наслідками розгляду постановлено ухвалу про залишення без змін ухвали суду першої інстанції, у зв'язку із чим відсутні підстави для повернення судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна, оскільки він суперечить вимогам процесуального закону.

Згідно із частинами 1, 2 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтями 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначено об'єкти справляння судового збору, його розмір та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється.

Оскільки провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК України, ні Законом України «Про судовий збір» (частина 1 статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання відповідної скарги судовий збір не сплачується.

При цьому відповідно до п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» наведений у пунктах 1, 4 частини другої статті 4 вказаного вище Закону перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, за своїм змістом є вичерпним. Отже, справляння судового збору з інших позовних заяв (заяв, скарг), що подаються до суду, не зазначених у частині другій статті 4 цього Закону, не передбачено, наприклад, за подання скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для повернення судового збору, помилково сплаченого заявником за подання апеляційної скарги про перегляд ухвали суду першої інстанції за його скаргою на дії Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Враховуючи вищевикладене суд касаційної інстанції дійшов висновку, що ухвала Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 серпня 2016 року та ухвала апеляційного суду Вінницької області від 16 вересня 2016 року підлягають залишенню без змін, а ухвала апеляційного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про повернення судового збору.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про повернення судового збору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

О.В. Попович