АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 661/3699/16 Головуючий в І інстанції Матвєєва Н.В.
Номер провадження №22-ц/791/634/17 Доповідач: Фурман Т.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Фурман Т.Г.,

суддів: Пузанової Л.В.,

ОСОБА_1,

секретар Давиденко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Новокаховської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 04 листопада 2015 року її було звільнено з посади начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб Новокаховської ОДПІ за ч.2 ст.36 КзпП України.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року, яка набрала законної сили 07 квітня 2016 року, вона була поновлена на займаній посаді з 05 листопада 2015 року, на її користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11 597,63 грн., допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 листопада 2016 року касаційну скаргу Новокаховської ОДПІ відхилено, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року залишено без змін.

Посилаючись на те, що через неправомірні дії відповідача щодо її звільнення з роботи та несвоєчасну виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу їй було завдано моральних страждань та інших наслідків, які спричинили негативні зміни в її житті, позивачка просила суд стягнути з Новокаховської ОДПІ ДФС у Херсонській області моральну шкоду в розмірі 109,836 грн., а також матеріальну шкоду в розмірі 3 977,40 грн.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 збільшила позовні вимоги та просила суд стягнути на її користь: 15 922,17 грн. - середній заробіток за затримку виконання судового рішення про виплату їй грошових коштів; 6 684,86 грн. - упущену вигоду, що утворилася в результаті неправильного розрахунку середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру посадового окладу без застосування коефіцієнту підвищення, оскільки в період її звільнення працівникам встановлювалися нові посадові оклади; судові витрати понесені нею при розгляді адміністративної справи про поновлення на роботі (витрати на проїзд до адміністративних судів, витрати на правову допомогу, витрати на поштові відправлення та витрати на виготовлення копій документів) та судові витрати понесені при розгляді даної справи, всього 27 865, 64 грн., а також моральну шкоду в розмірі 109,836 грн.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушенням судом норм матеріального і процесуального права, зокрема на неповне з'ясування усіх фактичних обставин справи та ненадання належної оцінки доказам у справі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу Новокаховська ОДПІ ДФС у Херсонській області доводи апелянта не визнала, рішення суду просить залишити без змін, як постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 04 листопада 2015 року ОСОБА_2 була звільнена із займаної посади начальника управління доходів і зборів фізичних осіб Новокаховської ОДПІ за ч.2 ст.36 КзпП України.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року, яка набрала законної сили 07 квітня 2016 року, ОСОБА_2 була поновлена на займаній посаді з 05 листопада 2015 року, на її користь стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11 597,63 грн., допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 листопада 2016 року касаційну скаргу Новокаховської ОДПІ ДФС у Херсонській області відхилено, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року залишено без змін.

Звернувшись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивачка зазначала про те, що внаслідок її незаконного звільнення, в період вимушеного прогулу з 04.11.2015 року до 28.01.2016 року, вона зазнала моральних страждань, які полягали в її приниженні, порушенні звичайного способу життя, необхідності відновлювати свої права через суд, відсутності коштів для існування, втрати життєвих звязків, відчуття страху за неможливість працевлаштуватися.

Суд дослідивши докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про те, що позивачці, внаслідок незаконного звільнення, завдано моральної шкоди, яка полягала в порушенні її трудових прав, неможливості отримувати винагороду за працю, погіршенні стану здоровя, переживаннях, зміні звичайних умов життя, необхідності відстоювати свої права в судових органах, що підтверджено її зверненнями, клопотаннями, скаргами до керівництва з метою збору доказів щодо незаконності її звільнення з посади, а відтак її вимоги щодо відшкодування такої шкоди є законними та обґрунтованими відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначений судом з врахуванням тривалості страждань, їх глибини, принципу розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, що ОСОБА_2 дізналася про порушення свого права 04.11.2015 року, в день її звільнення, яке вона з самого початку вважала незаконним, судове рішення про відновлення її порушених трудових прав набрало законної сили 07.04.2016 року, але до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди вона звернулася лише 12 грудня 2016 року, тобто після спливу тримісячного строку, визначеного ст. 233 КзпП України, та зважаючи на клопотання відповідача про застосування позовної давності до цих правовідносин, колегія суддів вважає, що суд правильно відмовив у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди за пропуском строку позовної давності.

Посилання позивачки на початок строку позовної давності з 03.11.2016 року ( з часу набрання чинності ухвалою Вищого адміністративного суду України) не заслуговує на увагу, оскільки судове рішення про її поновлення на роботі від 28.01.2016 року набрало чинності 07.04.2016 року, та навіть з цього часу теж сплив 3 місячний строк, визначений ст. 233 КзпП України.

При цьому вимоги про позовну давність, визначені в ст. 257 ЦК України, не можуть застосовуватися у спірних правовідносинах, оскільки позивачка повязує заподіяння їй моральної шкоди із незаконним звільненням, які виникли з трудових правовідносин.

Висновки суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до ЦПК України та відповідають нормам матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди за пропуском строку позовної давності постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачає.

Як зі змісту заявленого позову, так і з пояснень ОСОБА_2 в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій вбачається, що хоча позичкою заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, але фактично ці вимоги зводяться до стягнення на її користь: середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду від 28.01.2016 року відповідно до ст. 117 КЗпП України, недоотриманих грошових коштів через підвищення посадових окладів працівникам установи в період її вимушених прогулів, судових витрат повязаних з розглядом справи про поновлення на роботі в судах адміністративної юрисдикції.

Тобто ці вимоги позивачки звернені до субєкта владних повноважень і стосуються захисту її прав у сфері публічно-правових відносин та повязані з розглядом адміністративних справ, які віднесені до юрисдикції адміністративних судів.

Не зваживши на зазначені вище вимоги процесуального законодавства, суд вирішив спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, недоотриманих грошових через підвищення посадових окладів працівникам установи в період її вимушених прогулів та відшкодування судових витрат повязаних з розглядом справи в судах адміністративної юрисдикції не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, зазначена обставина відповідно до ст. 310 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого у справі рішення в цій частині із закриттям відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України провадження по справі в цій частині.

При цьому відповідно до ст.. 206 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне повідомити ОСОБА_2 про те, що її права в цій частині підлягають захисту в порядку адміністративного судочинства.

Що стосується судових витрат в сумі 281,21 грн., повязаних з розглядом даної справи, які просить стягнути ОСОБА_2, то ці витрати, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, не підлягають стягненню у звязку з тим, що в позові про відшкодування моральної шкоди позивачці відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303,307,308,310 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року в частині відмови ОСОБА_2 у відшкодуванні матеріальної шкоди скасувати, провадження в цій частині закрити.

Роз'яснити, що порушене ОСОБА_2 питання підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Фурман

Судді: Л.В. Пузанова

ОСОБА_1