Провадження № 2/761/1283/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі: Сівоха I.A.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд

встановив:

Позивач звернувся з позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш», у якому просив визнати протиправними дії Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» щодо звільнення позивача з займаної посади, скасувати наказ Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» від 12.07.2016 № 195К як незаконний, поновити позивача на посаді начальника управління адміністративно-господарського та матеріально-технічного забезпечення, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що наказом Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» від 12.07.2016 № 195К позивача було звільнено з роботи з 18.07.2016 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Позивач вважає дії відповідача щодо звільнення позивача неправомірними та такими, що порушують його права оскільки позивачеві не було запропоновано вакантних посад на підприємстві, його не було повідомлено про перелік вакантних посад, відповідач не виконав обов'язку щодо вжиття заходів по працевлаштуванню працівників.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази та інші матеріали справи, суд встановив.

Наказом відповідача від01.12.2014 №261-К-УІ-0000377 ОСОБА_1 було переведено на посаду начальника управління адміністративно-господарського та матеріально-технічного забезпечення.

12.04.2016 року адміністрація відповідача звернулась до Ради трудового колективу відповідача з повідомленням про прийняття рішення щодо скорочення чисельності та штату працівників.

Рада трудового колективу відповідача протокольним рішенням №36-1 uim від 22.04.2016 погодилась з рішенням адміністрації відповідача щодо скорочення чисельності та штату працівників підприємства.

13.05.2016 відповідачем було видано наказ №108 «Про скорочення чисельності і штату працівників та внесення змін до структури та штатного розпису ДП ДГЗІФ «Укрінмаш».

Листом Державного концерну «Укроборонпром» від 24.05.2016 вих. №UOP-6.2-5088 було погоджено структуру та штатний розпис відповідача.

24.05.2016 відповідачем було видано наказ №119, відповідно до пункту 1 якого нові структура та штатний розпис вводились в дію з 01 серпня 2016 року.

13.05.2016 року наказом генерального директора ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» № 107 було створено Тимчасову комісію для визначення гарантій та переважного права на залишення на роботі працівників Підприємства у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

24.05.2016 Протоколом Тимчасової комісії для визначення гарантій та переважного права на залишення на роботі працівників Підприємства у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці було визначено перелік працівників стосовно яких законодавством встановлена пряма заборона на звільнення та перелік працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, до числа яких позивач не увійшов.

Повідомленням начальнику управління адміністративно-господарського та матеріально-технічного забезпечення ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» ОСОБА_1, яке підписане генеральним директором відповідача,13.06.2016 позивача було персонально попереджено про наступне вивільнення з 15.08.2016 у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Зазначеним повідомленням позивача також було поінформовано про відсутність вакантних посад, що відповідають кваліфікації позивача.

11.07.2016 позивач подав заяву на ім'я т.в.о. генерального директора ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», в якій висловив прохання звільнити його на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України достроково, тобто до закінчення двомісячного строку, а саме з 18.07.2016.

Протоколом №100uim від 12.07.2016 Рада трудового колективу надала згоду на розірвання трудових відносин з позивачем з 18.07.2016 року.

Наказом ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» № 195К від 12.07.2016 року, враховуючи прохання позивача, висловлене в його заяві від 11.07.2016, останнього було звільнено із займаної ним посади з 18.07.2016 у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на піставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до пункту 1.1 Статуту Відповідача, затвердженого наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 23.09.2014, ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» є державним комерційним підприємством.

Згідно з положеннями статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною 2 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Виходячи зі змісту пункту 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992 року розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був попереджений він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Посада, яку займав позивач містилася в штатному розкладі, затвердженому генеральним директором ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» 11.02.2016 року та погодженому генеральним директором Державного концерну «Укроборонпром» 11.02.2016 року. Відповідно до вказаного штатного розкладу штат відповідача налічував 167 одиниць. В новому штатному розписі відповідача, затвердженому генеральним директором ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» 13.05.2016 року та погодженому генеральним директором Державного концерну «Укроборонпром» 24.05.2016 року, штат відповідача налічує 132 одиниці. Відповідно до Службової записки №6/88 від 14.09.2016 у відповідача відбулось зменшення кількості посад на 35 одиниць.

Крім того в новому штатному розписі структурний підрозділ, який очолювався позивачем відсутній. Структурні підрозділи, які до введення в дію нового штатного розпису та структури відповідача підпорядковувались позивачеві (господарський відділ, відділ інформаційного забезпечення та зв'язку та автотранспортний відділ), після вказаних змін підпорядковуються напряму генеральному директору ДП ДГЗІФ «Укрінмаш».

Дослідивши та оцінивши в судовому засіданні вказані докази, суд приходить до висновку про те, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення штату та чисельності працівників.

Відповідач попередив позивача про наступне вивільнення 13.06.2016 року. В повідомленні про наступне вивільнення запланованою датою вивільнення позивача було вказане 15.08.2016 року. Тобто, позивач попереджався про наступне вивільнення, яке мало відбутись за два місяці з дати його попередження. Однак відповідачем було враховане прохання позивача, висловлене в його заяві від 11.07.2016 року щодо звільнення позивача до дати спливу двомісячного строку, а саме - щодо його звільнення з 18.07.2016 року.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі N 6-491цс15, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

З моменту попередження позивача про наступне вивільнення та до дати його звільнення у відповідача вакантними були 2 посади: головний спеціаліст управління безпеки та головний спеціаліст відділу інформаційного забезпечення та зв'язку. Вказане підтверджується засвідченою копією Службової записки від 19.09.2016 №6/91 управління роботи з персоналом та документообігу ДП ДГЗІФ «Укрінмаш».

Відповідач не відповідав вимогам, що ставились до вказаних посад та не міг виконувати відповідну роботу з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду. Враховуючи освіту, кваліфікацію та досвід роботи позивача, вказані ним в Особовому листку по обліку кадрів та зазначені в копії трудової книжки позивача, ОСОБА_1 не відповідав вимогам, зазначеним в посадових інструкціях до вказаних вище посад. Позивач не відповідав вимозі посадової інструкції головного спеціаліста управління безпеки щодо досвіду роботи в правоохоронних органах або підрозділах безпеки підприємств всіх форм власності протягом не менш, ніж трьох років. Не відповідав позивач і вимозі, що ставилась до кандидатів на посаду головного спеціаліста відділу інформаційного забезпечення та зв'язку, а саме - досвід роботи в сфері інформаційних технологій не менше трьох років.

Дослідивши та оцінивши зазначені вище докази в судовому засіданні, беручи до уваги правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі N 6-491цс15, суд приходить до висновку про те, що відповідачем не було порушено вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника зважаючи на ту обставину, що на вакантні посади відповідач не мав можливості перевести позивача в силу невідповідності його кваліфікації та досвіду вимогам, що ставились до цих посад.

Твердження позивача щодо наявності в нього переважного права на залишення на роботі не підтверджені належними доказами та спростовуються Протоколом Тимчасової комісії для визначення гарантій та переважного права на залишення на роботі працівників Підприємства у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці від 24.05.2016, яким було визначено перелік працівників стосовно яких законодавством встановлена пряма заборона на звільнення та перелік працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, до числа яких Позивач не увійшов.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Із вказаної норми випливає, що переважне право на залишення на роботі визначається шляхом порівняння продуктивності праці та кваліфікації працівників. В той же час порівняння продуктивності праці та кваліфікації працівників можливе лише у випадках скорочення однієї з декількох рівнозначних посад. Зазначена позиція підтверджується Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 14.04.2016 у справі №454/308/15-ц, ухвала від 02.12.2015 в справі №6-23478ск15). В ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» була лише одна посада начальника управління адміністративно-господарського та матеріально-технічного забезпечення.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги Протокол Тимчасової комісії для визначення гарантій та переважного права на залишення на роботі працівників Підприємства у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці від 24.05.2016, враховуючи ту обставину, що після введення в дію нового штатного розпису посади, яку займав позивач, не існує, суд приходить до висновку про те, що в позивача відсутнє переважне право на залишення на роботі.

Не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами твердження позивача щодо порушення відповідачем підпункту 2.2.12 пункту 2.2 розділу ІІ Колективного договору, згідно з яким адміністрація ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» зобов'язується припинити укладання трудових договорів з новими працівниками за 3 місяці до початку масових звільнень. Крім того, відповідно до пункту 1.12 Колективного договору ані Рада трудового колективу, ані адміністрація відповідача (як сторони Колективного договору) не можуть в односторонньому порядку припинити виконання взятих на себе зобов'язань. Виходячи зі змісту пункту 1.13 Колективного договору рішення з основних питань, які є предметом Колективного договору приймаються за попереднім узгодженням Ради трудового колективу та адміністрації відповідача (сторони колективного договору). В матеріалах справи наявні докази, якими підтверджується здійснення попередніх письмових узгоджень між Радою трудового колективу та адміністрацією відповідача в питанні прийняття осіб на посаду, якій не відповідав позивач, зокрема, на посаду головного спеціаліста відділу інформаційного забезпечення та зв'язку, що відповідає положенням пунктів 1.12 та 1.13 Колективного договору. Більш того, прийняття на роботу осіб на посади, вимогам до яких не відповідав позивач не могло порушити трудових прав позивача.

Аргументи позивача щодо порушення відповідачем підпункту 2.2.10 п. 2.2. розділу ІІ Колективного договору, згідно з яким адміністрація ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до вимог трудового законодавства зобов'язується вжити заходів по працевлаштуванню працівників, які звільняються не відповідають дійсності та спростовуються листом відповідача від 24.05.2016 № 27/6-4712. Крім того, чинним трудовим законодавством України не передбачено обов'язку роботодавця вживати заходів щодо працевлаштування працівників, які звільняються з роботи.

Інші доводи та докази позивача також не підтверджують обгрунтованість позовних вимог.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

Згідно зіст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до п. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено незаконність підстав його звільнення, при цьому судом встановлено, що відповідачем було проведено звільнення позивача з дотриманням всіх правил та згідно з положеннями діючого законодавства, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись, зокрема, ст.ст. 40, 41, 42, 49-2, 43 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 11, 212, 60 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: