АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/5397/17 Головуючий у 1 інстанції: Новак А.В.
Провадження № 22-ц/796/6230/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року про відкриття провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати вказану ухвалу суду та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про визначення підсудності. Посилається на те, що провадження по справі за позовом ОСОБА_3 відкрито з порушенням правил підсудності. Позовна заява ОСОБА_3 не відповідає вимогам ЦПК України, вимоги про стягнення аліментів заявлені позивачкою надумано для штучного визначити підсудність вимог щодо майна. У суду були відсутні підстави застосування до позову ОСОБА_3 визначених ч.1 ст.110 ЦПК України правил вибору підсудності позивачем. На порушення вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України судом не направлявся запит до органу реєстрації місця проживання та перебування з приводу зареєстрованого місця проживання відповідача. Апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_3 подала до суду три позовні заяви з однаковими позовними вимогами, за яким також судом були відкриті провадження.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явилася, повідомлена про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у її відсутність.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини. Просила стягнути з громадянина Німеччини ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі Ѕ частки від всіх видів його доходів; стягнути з громадянина Німеччини ОСОБА_2 на її користь збитки у вигляді Ѕ частини грошових коштів, які він отримав за відчужену в період шлюбу власність, особисті немайнові права за фактичними цінами (відповідно цін, зазначених в укладених правочинах), отриманих/набутих ним під час шлюбу; стягнути з громадянина Німеччини ОСОБА_2 на її користь збитки у вигляді Ѕ частини грошових коштів, які він отримав би за відчужену в період шлюбу власність, особисті немайнові права за ринковими цінами (відповідно до цін, зазначених у висновках спеціалістів-оцінювачів), отриманих/набутих ним під час шлюбу.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року провадження в справі за позовом ОСОБА_3 було відкрито.

Колегія суддів вважає, що вказана ухвала суду підлягає скасуванню.

За визначеним ч. 1 ст. 109 ЦПК України загальним правилом позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до частини 1 ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за позовом ОСОБА_3 є громадянин Німеччини ОСОБА_2 Відтак, дана справа є справою з іноземним елементом.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (частина перша статті 414 ЦПК).

Відповідно до статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи-відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач-фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа-відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 77 Закону підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом:

1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів у рамках державно-приватного партнерства, укладених Кабінетом Міністрів України, згідно з якими нерухоме майно є об'єктом такого партнерства, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об'єкт;

2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні;

3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання;

4) якщо спір пов'язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні;

5) якщо спір пов'язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців;

6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України;

7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України;

8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні;

9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України;

10) в інших випадках, визначених законами України.

Відтак, справи про стягнення аліментів, в яких позивач має постійне місце проживання підсудні судам України. Для вирішення питань підсудності судам України справи з іноземним елементом щодо нерухомого майна слід з'ясувати наявність цього майна на території України.

Частиною 1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Враховуючи зазначені особливості, в справах з іноземним елементом пред'явлення позову з об'єднанням в ньому різних вимог, підсудних судам різних держав в одному провадженні не допускається.

Суд першої інстанції уваги на зазначене не звернув, не з'ясував, якого майна стосується позов ОСОБА_3, не визначився із підсудність кожної з вимог позивачки, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відкриття провадження в справі.

Враховуючи викладене, ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року підлягає скасуванню, а питання відкриття провадження в справі за позовом ОСОБА_3 - передачі на новий розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року скасувати, а питання відкриття провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді