У Х В А Л А

Іменем України

10 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., ОСОБА_1

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу Виноградівського районного центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 10 листопада 2016 року про відмову у відкритті провадження за його позовом до Публічного акціонерного товариства «Закарпатгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, про стягнення безпідставно виплачених коштів, -

встановила:

Виноградівський районний центр зайнятості робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття оскаржив ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 10.11.2016, якою на підставі ст. 122 ч. 2 п. 1 ЦПК України відмовлено у відкритті провадження за вищевказаним позовом, оскільки такий не належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Апелянт вказує на порушення судом норм процесуального права та зазначає, зокрема, що з урахуванням процесуальних судових рішень, постановлених послідовно господарським та адміністративним судами, справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства, позаяк такий спір не підвідомчий ані господарському, ані адміністративному суду. Просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На стадії відкриття судового засідання апеляційним судом встановлено, що після реєстрації 09.07.2015 шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на «Міклош».

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника апелянта ОСОБА_4, який скаргу підтримав, представника ПАТ «Закарпатгаз» ОСОБА_5, який апеляцію не визнав, третьої особи ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_6, які апеляцію вважають необґрунтованою, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

У листопаді 2016 року Виноградівський районний центр зайнятості робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за правилами цивільного судочинства предявив до ПАТ «Закарпатгаз» позов про стягнення безпідставно виплачених ОСОБА_2 коштів як допомоги по безробіттю, процесуальний статус одержувача коштів позивач визначив як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (а.с. 2-5).

Діючи в обраний ним процесуальний спосіб, позивач виходив, серед іншого, з того, що ухвалою судді Господарського суду Закарпатської області від 05.02.2016 йому було відмовлено у прийнятті позовної заяви про стягнення з ПАТ «Закарпатгаз» виплачених ОСОБА_2 коштів у звязку з підвідомчістю справи адміністративному суду (а.с. 25-27), а ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 закрито провадження в справі за позовом про стягнення зазначених коштів, предявленим до ПАТ «Закарпатгаз», оскільки справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства (а.с. 28-30).

Відповідно до ст. 1, ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст. 4 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи; кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства; законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства (ст. 15 ч. 1 п.п. 1, 3, ч. 2 ЦПК України).

Тобто, по захист прав у порядку цивільного судочинства у спорі про право цивільне особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, зокрема, процесуальним. У цьому розумінні та з урахуванням положень ст. 19 Конституції України суд управі здійснювати провадження в справі в порядку цивільного судочинства лише відповідно до правил, встановлених цивільним процесуальним законом, і в межах повноважень, наданих суду законом у такому процесі.

За приписами ГПК України, юридичні особи, в т.ч., у випадках, передбачених законодавчими актами України, державні та інші органи, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (ст. 1 ч.ч. 1, 2); господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім окремих категорій спорів, у т.ч., вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів (ст. 12 ч. 1 п. 1); позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким предявлено позовну вимогу (ст. 21 ч.ч. 2, 3).

Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (Закон № 1533-III), на підставі якого Виноградівський РЦЗ предявив позов до ПАТ «Закарпатгаз», встановлено, що:

Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою; стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу (ст. 34 ч. 1 абз. 6, 7);

Із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю (ст. 35 ч. 4);

сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ст. 36 ч. 3 абз. 1).

Правова позиція вищих судових інстанцій щодо юрисдикції відповідних судів у справах за позовами центрів зайнятості про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю наразі не є однозначною.

У постанові від 01.03.2013 № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вказується на те, що центр зайнятості як орган державної влади має право на звернення до суду з позовом про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю з метою реалізації наданих йому ч. 3 ст. 36 Закону № 1533-III повноважень і оскільки у такому разі виникає спір за зверненням субєкта владних повноважень із приводу реалізації наданих йому законом функцій та у випадку, встановленому законом, такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду України від 14.02.2012 (справа № 21-1099во10) справу за позовом центру зайнятості до фізичної особи про відшкодування збитків (в т.ч., стягнення допомоги по безробіттю) визнано такою, що її належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. У постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 (справа № 21-20а15) розгляд справи за позовом центру зайнятості до фізичної особи про стягнення допомоги по безробіттю в порядку адміністративного судочинства не ставився під сумнів.

Постановою від 13.09.2016 (справа № 21-1928а16) і рядом інших постанов Верховний Суд України закрив провадження у відповідних справах, оскільки дійшов висновків, що має місце спір щодо правомірності набуття відповідачами права власності на кошти, тоді як гроші є обєктами цивільних прав (ст. 177 ЦК України), тому спір має приватно-правовий, а не публічний характер.

Вищий адміністративний суд України постановляючи 09.02.2017 ухвалу в аналогічній справі № К/800/43105/15 відступив із наведенням відповідних мотивів від правових позицій Верховного Суду України щодо непідвідомчості таких справ адміністративному суду, натомість підтримав висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 14.02.2012 у справі № 21-1099во10.

Поза тим, пунктом 3 вищезгаданої постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 визначаються критерії відмежування справ цивільної юрисдикції від інших, якими є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). Розмежування справ цивільної юрисдикції від справ господарської юрисдикції виходячи із субєктного складу сторін спору відповідає положенням ЦПК України, ГПК України та узгоджується із усталеною практикою судів різних юрисдикцій.

Беручи до уваги, що позивач юридична особа реалізуючи своє право на визначення підстав, предмету позову та відповідача за своїми вимогами предявив позов до іншої юридичної особи, суддя суду першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність процесуальних підстав для відкриття провадження в справі в порядку цивільного судочинства і правильно застосував положення ст. 122 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦПК України. Вирішення процесуального питання узгоджується із останніми за часом правовими позиціями Верховного Суду України щодо підвідомчості справи, можливість відступу від яких є правом, а не обовязком суду (ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України), про такий відступ в ухвалі не йдеться.

Право остаточного визначення підстав і предмету позову відповідно до закону, відповідача (відповідачів) за вимогами та відповідного цьому процесуального порядку звернення до суду належить позивачеві.

Відтак, доводи апеляції не дають підстав для скасування ухвали судді суду першої інстанції та для провадження в справі в порядку цивільного судочинства, тому на підставі ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України скаргу слід відхилити, ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Виноградівського районного центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття відхилити, ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді