Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Сербинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, треті особи: ОСОБА_5, Державна казначейська служба України, про оскарження рішення, дій та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Сербинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, треті особи: ОСОБА_5, Державна казначейська служба України, про оскарження рішення, дій та відшкодування моральної шкоди, в якому просив визнати незаконним невиконання відповідачем вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування» у частині відмови позивачу в його заяві про зняття реєстрації ОСОБА_5; зобов'язати відповідача зняти з реєстрації ОСОБА_5; визнати незаконними відповіді відповідача на його звернення у порядку Закону України «Про звернення громадян»; зобов'язати відповідача надати йому довідку про зняття з реєстрації ОСОБА_6 за цією адресою та на інші його звернення; визнати назаконною відповідь відповідача від 08 листопада 2016 року № 2-10-20 на заяву позивача в порядку Закону України «Про місцеве самоврядування» щодо присвоєння поштової адреси на будівлю та земельну ділянку на ім'я позивача та припинення цього права за ОСОБА_6; визнати таким, що втратило силу, рішення відповідача від 21 квітня 2016 року про присвоєння поштової адреси за ОСОБА_6 за цією адресою; стягнути із Сербинівської сільської ради Жмеринського району через Державну казначейську службу України на свою користь 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 щодо визнання незаконним невиконання Сербинівською сільською радою Жмеринського району вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та зобов'язання останньої зняти з реєстрації ОСОБА_5; визнання незаконними відповідей та зобов'язання Сербинівської сільської ради Жмеринського району надати позивачу довідку про зняття з реєстрації ОСОБА_6; визнання неправомірною бездіяльності Сербинівської сільської ради Жмеринського району за зверненням ОСОБА_4 у порядку ст. 37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо присвоєння поштової адреси будинковолодіння та земельної ділянки на його ім'я та припинення цього права за ОСОБА_6, а також щодо визнання таким, що втратило силу, рішення Сербинівської сільської ради Жмеринського району від 21 квітня 2016 року про присвоєння поштової адреси за ім'ям ОСОБА_6.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2017 року рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Сербинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, треті особи: ОСОБА_5, Державна казначейська служба України, про оскарження рішення, дій та відшкодування моральної шкоди закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2017 року та направити справу до суду першої інстанції для розгляду, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом ст. 15 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (ч. 2 ст. 4 КАС України).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб'єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Разом із тим згідно з ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, фактично за позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд правильно виходив із наявності підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з урахуванням вимог ч. 2 ст. 21 КАС України, так як позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від тих вимог, за якими суд закрив провадження у справі.

За таких обставин та з урахуванням положень ст. ст. 214, 314, 315 ЦПК України, відсутні підстави вважати, що апеляційним судом під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права та що таким чином апеляційний суд перешкоджає у доступі до правосуддя, враховуючи неможливість розгляду позовних вимог про відшкодування моральної шкоди окремо від основних позовних вимог, у частині яких суд закрив провадження у справі.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з матеріалами справи ухвала Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року про закриття провадження у справі не переглядалася в апеляційному порядку, так як ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Посилання заявника у касаційній скарзі на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2016 року не спростовують вищевказаних висновків апеляційного суду, виходячи зі змісту вказаної ухвали (а. с. 38-39) та уточненої позовної заяви ОСОБА_4 (а. с. 73), в якій він просив визнати незаконним невиконання відповідачем вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування» у частині відмови позивачу в його заяві про зняття реєстрації ОСОБА_5; зобов'язати відповідача зняти з реєстрації ОСОБА_5; визнати незаконними відповіді відповідача на його звернення у порядку Закону України «Про звернення громадян»; зобов'язати відповідача надати йому довідку про зняття з реєстрації ОСОБА_6 за цією адресою та на інші його звернення; визнати назаконною відповідь відповідача від 08 листопада 2016 року № 2-10-20 на заяву позивача в порядку Закону України «Про місцеве самоврядування» щодо присвоєння поштової адреси на будівлю та земельну ділянку на ім'я позивача та припинення цього права за ОСОБА_6; визнати таким, що втратило силу, рішення відповідача від 21 квітня 2016 року про присвоєння поштової адреси за ОСОБА_6 за цією адресою; стягнути із Сербинівської сільської ради Жмеринського району через Державну казначейську службу України на свою користь 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Отже, оскаржувана ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, постановленою із додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вона підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко