Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1441/17 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 34 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування завданих покупцеві житла (квартири) збитків внаслідок витребування цього житла за рішенням суду на користь третіх осіб,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 03 березня 2017 року,

встановила:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом, в якому просила стягнути із відповідача на її користь збитки в сумі 28508 грн. та судові витрати.

21 лютого 2017 року вона звернулась із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на АДРЕСА_1, яку ОСОБА_3 отримала у спадок від ОСОБА_4

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 03 березня 2017 року у її задоволенні відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову. Посилається на те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про накладення арешту на квартиру відповідача, порушив норми процесуального права, не взяв до уваги роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову». У разі задоволення її заяви вжиті заходи забезпечення позову ніяким чином не порушували би права інших осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до положень частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (частини 2 і 3 статті 151 ЦПК України).

Згідно приписів частини 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 1 частини 1 статті 151 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

З аналізу вказаних положень статей 151,152 ЦПК України випливає, що арешт, як вид забезпечення позову, може бути накладений лише на майно або грошові кошти, які належать саме відповідачу по справі (є власністю відповідача), тому відомості чи належать об'єкти нерухомого майна на праві власності відповідачу та про вартість майна, на яке накладається арешт, є необхідними для забезпечення позову.

Відповідно до частини1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.10 ЦПК України), обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони (ст.60 ЦПК України), тому суд не вправі за власною ініціативою збирати докази.

За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 має намір відчуження квартири та що у зв'язку з цим існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, також не доведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову.

Наведене свідчить, що в межах заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги підстав для скасування ухвали суду не встановлено.

Відмова в задоволенні цієї заяви не перешкоджає позивачу повторно звернутися із заявою про забезпечення позову, оскільки забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: