Справа № 161/2198/17
Провадження № 2/161/1538/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Гринь О.М.

з участю секретаря - Муригіної А.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником квартири, що знаходиться по АДРЕСА_2, а в листопаді 2015 року між нею та відповідачем, який діяв в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6, було укладено договір найму житлового приміщення строком до 01 січня 2016 року. Вказує, що станом на лютий 2017 року в її квартирі зареєстрований відповідач та його малолітній син ОСОБА_6 На її прохання знятися з реєстрації місця проживання відповідач погодився, однак заперечує щодо зняття з реєстрації сина. Вважає, що є підстави для визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, оскільки останній не проживає за вказаною адресою понад один рік.

З огляду на наведене, враховуючи, що вона є власником житла, наявності факту відсутності протягом встановлених строків зареєстрованої особи, просить усунути їй перешкоди, створені у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_2.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав в ньому зазначених, додатково суду пояснив, що згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Згідно довідки ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від 27 березня 2017 року відповідач ОСОБА_5 з 20 січня 2017 року утримується в Луцьком слідчому ізоляторі. Своєю заявою від 27 березня 2017 року суду пояснив, що між ним та позивачем, яка є власником спірного житла, було досягнуто згоди стосовно набуття права на тимчасове користування квартирою. Вказує, що він добровільно зобов'язується знятися з реєстрації, однак сина знімати з реєстрації місця проживання він не бажає. Крім того, зазначив, що малолітній ОСОБА_6 не проживає за місцем реєстрації з лютого 2016 року в зв'язку з розірванням шлюбу між ним та ОСОБА_2. Просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечила, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі за необґрунтованістю.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, зазначивши, що квартира по АДРЕСА_2 була придбана на час перебування його довірительки шлюбі з ОСОБА_5 за їхні спільні кошти. З метою уникнення в майбутньому звернення стягнення чи конфіскації на вказану квартиру, ними було прийнято рішення про оформлення договору купівлі-продажу житла на матір ОСОБА_5 Остання була лише формальним власником даної квартири. З часу придбання квартири, за адресою АДРЕСА_2, в ній фактично проживали сім'єю його довірителька з чоловіком ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 Вказує, що ОСОБА_2 з дитиною перестали проживати у вказаній квартирі з 26 травня 2016 року, оскільки не змогли потрапити в житло через агресивну та конфліктну поведінку ОСОБА_5 З того часу ОСОБА_2 з дитиною не мають доступу до спірного житла через протиправну поведінку позивача та інших осіб, що унеможливлює користування цим житлом. Враховуючи малолітній вік ОСОБА_6 та поважність причин відсутності за місцем реєстрації просить в позові відмовити.

Представник третьої особи служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, заявою від 20 квітня 2017 року просив справу розглядати без участі представника служби у справах дітей, позовні вимоги не визнає.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, повно, об'єктивно та всебічно дослідивши та оцінивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Кожна особа, як слідує зі змісту ст.3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 17 липня 2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Красневичем О.А, зареєстровано в реєстрі за №1131 (а.с.71), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24402553 від 17 липня 2014 року (а.с.72).

З копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_2 вбачається, що у вищевказаній квартирі зареєстровані відповідач ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16-20).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування своєю власністю.

Крім того, статтею 29 ЦК України встановлено, що місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визначається власником жилого приміщення.

Таким чином, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_6 фактично проживає зі своєю матір'ю, - ОСОБА_2, за місцем реєстрації останньої.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно довідки №12 від 20 лютого 2017 року Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області при проведенні акту перевірки в господарстві в АДРЕСА_2 комісією було встановлено, що за вищевказаною адресою малолітня дитина ОСОБА_6 не проживає протягом останнього року зі слів опитаних сусідів (а.с.19).

Враховуючи, що малолітній ОСОБА_6 не проживає у спірній квартирі, не є членом сім'ї власника жилого приміщення, а також те, що його законними представниками не доведено належними та допустимими доказами чинення йому перешкод в користуванні житлом, а саме: підтвердження факту намагання вселитися до спірної квартири протягом означеного періоду, судом встановлено наявність достатніх правових підстав для визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Суд бере до уваги покази свідка ОСОБА_8, оскільки надані ним пояснення не містили інформації, що стосується предмету спору.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 222 ЦПК України, на підставі ст.ст. 316, 317, 383, 393, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_6, таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою) АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень нуль копійок).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь