Справа № 477/661/17
Провадження № 2/477/567/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 3,14 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 27 жовтня 2010 року.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті ОСОБА_3 залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона заповіла йому, але він не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, а також не представив належним чином оформлений правовстановлюючий документ на майно через його пошкодження.

Вказуючи, що строк він пропустив з поважних причин, але через зазначені обставини не може оформити спадщину в нотаріальному порядку, хоча інша спадкоємиця за законом відповідачка в справі, яка прийняла спадщину, не заперечує проти оформлення ділянки за ним в порядку спадкування за заповітом, однак через пошкодження державного акту він не взмозі це зробити в нотаріальному порядку, тому просив винести рішення про визнання за ним права власності на дане спадкове майно в судовому порядку.

В судове засідання позивач не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, наполягав на задоволенні свою позову.

Відповідачка до судового засідання також не зявилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов до наступного висновку.

27 жовтня 2010 року померла громадянка ОСОБА_3.

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку, площею 3,14 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Калинівської сільської ради (в теперішній час після добровільного обєднання територіальних громад - територія Воскресенської селищної ради) Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області, яка належала їй на підставі державного акту серії ЯБ № 828349, виданого 17 лютого 2006 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області.

За свого життя спадкодавиця ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 24 лютого 2006 року секретарем Новомарївської сільської ради Братського району Миколаївської області, яким заповіла належну їй зазначену земельну ділянку, площею

3,14 га, громадянину ОСОБА_1, тобто позивачу в справі.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У заповіті заповідач має право визначити обсяг спадщини, що має спадкуватися, а також охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому, має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ст. 1236 ЦК України).

Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

В той же час, спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 спадщину в передбачений зазначений законом строк не прийняв. Відповідно до його вимог це відбулося з тих причин, що у нього малася впевненість, що наявність заповіту не потребує інших додаткових дій для прийняття спадщини. Суд вважає, що така необізнаність щодо порядку прийняття спадщини, є поважною.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В той же час, надання додаткового строку для прийняття спадщини не надасть йому можливість оформити її в нотаріальному порядку.

Так, відповідно до розяснення нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 14 лютого 2017 року, надане за зверненням ОСОБА_1, нотаріальне оформлення спадщини на вказану землю неможливе в звязку з пропуском строку для прийняття спадщини, а також в звязку з поданням неналежним чином оформленого державного акту він є пошкоджений (розірваний).

Також в розяснені нотаріуса вказано, що заповіт також оформлений не повній мірі належним чином: ньому зазначено, що заповідається земельний пай, однак нотаріальному оформленню підлягає земельна ділянка відповідно до державного акту.

Відповідно до спадкової справи, заведеної Жовтневою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3, спадщину після її смерті прийняла спадкоємиця першої черги її дочка ОСОБА_2, яка в передбачений законом шестимісячний термін подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Фактично ОСОБА_2, яка є відповідачкою в справі, не заперечувала проти оформлення спадщини за заповітом на вказану ділянку за ОСОБА_1, що вона вказала в своїй заяві, наданій суду під час розгляду іншої справи за його ж позовом про поновлення строку для прийняття спадщини. Рішенням суду в тій справі в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, однак це не є перешкодою для вирішення його позову, що розглядається тепер, оскільки в попередній справі суд відмовив не через відсутність підстав для поновлення строку для прийняття спадщини, а через наявність згоди іншого

спадкоємця, який прийняв спадщину, на подання ОСОБА_1 заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що тягне можливість відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України позасудове вирішення його заяви.

За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Таким чином звернення до суду ОСОБА_1 за оформленням спадщини є процедурно вірним.

З матеріалів справи вбачається, що у нього відсутня можливість отримати дублікат державного акту через зміни в законодавстві.

Однак з наданого ним пошкодженого державного акту вбачається, що земельна ділянка дійсно належала ОСОБА_3

Також слід відзначити, що запис в заповіті ОСОБА_3 предмету спадкування земельного паю, суд вважає опискою, оскільки згідно з текстом заповіту право на майно підтверджується державним актом, виданим 17 лютого 2006 року, тобто виданого до оформлення заповіту: на момент складення заповіту земельна ділянка їй була виділена в натурі і право власності на неї оформлено правовстановлюючим документом державним актом. Тому суд вважає, що вона заповіла ОСОБА_1 саме земельну ділянку, а не земельну частку (пай).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна діляка належала ОСОБА_3 і це майно входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування повинна відійти спадкоємцю за заповітом, тобто ОСОБА_1 (з врахуванням поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та згоди іншого спадкоємця за законом на оформлення ним спадщини на землю за заповітом).

Враховуючи, що він має право на спадщину, але іншим способом, окрім судового порядку, не можуть захистити своє спадкове май нове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на нерухомості в порядку спадкування за заповітом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 130, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 27 жовтня 2010 року на земельну ділянку, площею 3,14 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Калинівської сільської ради (після обєднання територіальних громад Воскресенська селищна рада) Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області, яка належала їй на підставі

державного акту серії ЯБ № 828349, виданого 17 лютого 2006 року Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко