Справа №705/1432/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2017 року м. Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді - Мазуренко Ю.В.,
за участю секретаря Шаповал Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом органу опіки і піклування Уманської районної державної адміністрації в інтересах дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_1, ОСОБА_2, до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Уманський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про накладення заборони на відчуження майна,-
В березні 2017 року орган опіки і піклування Уманської районної державної адміністрації звернувся до суду, в інтересах дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_1, ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Уманський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про накладення заборони на відчуження майна. В позовній заяві позивач вказує, що на первинному обліку служби у справах дітей Уманської райдержадміністрації Черкаської області, перебувають малолітні діти, які позбавлені батьківського піклування: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (розпорядження Уманської райдержадміністрації № 48 від 20.02.2017 року «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_5О.») та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (розпорядження Уманської райдержадміністрації № 47 від 20.02.2017 року «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_2О.»). В позові вказано, що мати дітей, ОСОБА_3 позбавлена батьківських прав, відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.02.2017 року, справа № 705/7518/16ц 2/705/544/17. Батько ОСОБА_5 ОСОБА_6, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 285994, виданим виконавчим комітетом Громівської сільської ради Уманського району від 07.10.2016 року. Батько ОСОБА_2 записаний відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Також, в позові зазначено, що малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_2 передано під опіку бабусі ОСОБА_4, відповідно до розпорядження Уманської райдержадміністрації № 52 від 24.02.2017 року «Про встановлення опіки над ОСОБА_5, ОСОБА_2 та призначення ОСОБА_4 опікуном над ними». Місце проживання дітей на час влаштування визначено по місцю проживання опікуна: с. Громи Уманського району. Крім того, позивач в позові вказує, що до вирішення питання про позбавлення матері, ОСОБА_7, батьківських прав щодо її дітей, малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проживали разом з матірю та їх місце проживання зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо субєкту, мати малолітніх ОСОБА_3, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене житло належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2011 року. Відомості про наявність нерухомого майна у малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. Враховуючи, що мати самоусунулась від виконання обовязків щодо виховання та утримання своїх дітей, для здійснення контролю за збереженням права користування житлом, в якому діти проживали до набуття відповідного статусу та здійснення контролю за розпорядженням ОСОБА_3 своїм майном, з врахуванням інтересів її малолітніх дітей, виникла необхідність у реалізації цих прав шляхом накладення заборони на відчуження житла за адресою: АДРЕСА_1.
Представник позивача органу опіки і піклування Уманської районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду,- в судове засідання не з'явився. В заяві, що надійшла на адресу суду, представник позивача ОСОБА_8 просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи.
Третя особа, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Однак на адресу суду подала заяву, в якій вказано, що вона просить розгляд справи проводити у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задоволити.
Представник третьої особи - Уманського РВ ДВС ГТУЮ в Черкаській області ОСОБА_9 у судове засідання не зявилась, проте надала до суду письмову заяву, в якій вказала, що покладається на думку суду при вирішенні даного питання, проте відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» накладення заборони вчиняється за місцем розташування відповідного майна, саме тому це є нотаріальна дія.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що на первинному обліку служби у справах дітей Уманської райдержадміністрації Черкаської області, перебувають малолітні діти, позбавлені батьківського піклування: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (розпорядження Уманської райдержадміністрації № 48 від 20.02.2017 року «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_5О.») та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (розпорядження Уманської райдержадміністрації № 47 від 20.02.2017 року «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_2О.») (а.с. 7-8).
Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.02.2017 року, (справа № 705/7518/16ц 2/705/544/17), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, позбавлено батьківських прав щодо сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
В судовому засіданні встановлено, що батько ОСОБА_5 ОСОБА_6, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 285994, видане виконавчим комітетом Громівської сільської ради Уманського району від 07.10.2016 року. Батько ОСОБА_2 записаний у свідоцтві про народження відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.
На підставі розпорядження Уманської райдержадміністрації № 52 від 24.02.2017 року «Про встановлення опіки над ОСОБА_5, ОСОБА_2 та призначення ОСОБА_4 опікуном над ними», малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було передано під опіку бабусі ОСОБА_4 Місце проживання дітей на час влаштування визначено по місцю проживання опікуна: с. Громи Уманського району. (а.с.9)
Згідно довідки ТОВ «Білогрудівське» за № 57 від 20.02.2017 р., виданої службі у справах дітей Уманської райдержадміністрації, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.(а.с. 14)
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо субєкту, мати малолітніх ОСОБА_3, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2. Зазначене житло належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2011 року. (а.с. 12)
Відомості про наявність нерухомого майна у малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. (а.с. 10,11).
Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про охорону дитинства», - діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.
Згідно з положеннями ст. 32 ЗУ « Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», - за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
У відповідності до вимог п.3 ч.3 ст. 71 Житлового Кодексу України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадках влаштування дитини на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника протягом усього часу їх перебування у родичів.
За правилами ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. При вирішенні спору про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 дане питання не вирішувалось.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. (ст.316,317,319,321 ЦК України). Права власника житлового будинку та квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім`ї , інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Подавши свої докази, сторона позивача реалізувала своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст..248 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», суд,-
Позовні вимоги задовольнити.
З метою забезпечення прав та інтересів малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, накласти заборону на відчуження житла (квартири) за адресою: АДРЕСА_3, яке належить на праві власності ОСОБА_10, до досягнення найменшим з дітей, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, повноліття.
Повідомити державного нотаріуса Уманської державної нотаріальної контори Черкаської області про накладення заборони на відчуження майна шляхом надіслання копії рішення суду, що набрало законної сили.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Ю.В. Мазуренко