Справа № 462/1268/17 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/3110/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 17 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17 березня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, понесених під час кримінального провадження.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та прийняти нову ухвалу про направлення справи для розгляду до суду першої інстанції. Вважає ухвалу незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, без належного з'ясування обставин, які мають значення для правильного прийняття судового рішення. Зазначає, що 8 листопада 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу за її касаційною скаргою, у якій зазначив, що оскільки під час розгляду кримінального провадження питання повернення ОСОБА_2 процесуальних витрат вирішено не було, то ОСОБА_2 має право звернутися із цивільним позовом до суду першої інстанції про повернення їй витрат. Також, вказує, що відповідно до ухвали Галицького районного суду м.Львова від 15 квітня 2015 року такі питання вирішено не було, а тому їх може бути вирішено в порядку цивільного судочинства. Стверджує, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 грудня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення витрат, понесених під час кримінального провадження з підстав, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Однак, у попередніх заявах про повернення ОСОБА_2 процесуальних витрат питання вирішувалось з огляду на кримінально-процесуальний кодекс України. Підстава звернення ОСОБА_2 до суду, на даний час, не є тотожною із попереднім позовом, оскільки на даний час позивач звернулась про стягнення витрат, як матеріальних (реальних) збитків з посиланням на ст. 22 ЦК України.

В судове засідання окрім позивача ОСОБА_2 решта осіб, що беруть участь у справі не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності та письмові заперечення на апеляційну скаргу із викладенням своєї позиції по суті справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, понесених під час кримінального провадження, суд першої інстанції, посилаючись на ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 122 ЦПК України, виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 звернулася у суд з приводу питання повернення їй матеріальних збитків, понесених нею під час здійснення кримінального провадження та зазначене питання вирішується відповідно до вимог ч.1 ст.124 та ст.368 КПК України. Як вбачається з Ухвали Галицького районного суду м.Львова від 04 березня 2016 року у справі № 461/1469/13к, суд вже розглядав питання про матеріальні витрати, понесені при розгляді кримінального провадження за заявою ОСОБА_2 Крім того, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 грудня 2016 року, яка набрала законної сили, у відкритті провадження у справі № 462/6473/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат, понесених під час кримінального провадження відмовлено. Враховуючи вищенаведене, суд вважав, що у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, понесених під час кримінального провадження слід відмовити.

Суд вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення та без дотримання вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо:

1) заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства;

2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилась від позову;

3) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

4) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому ж третейському суді виявився неможливим;

5) після смерті фізичної особи, а також у зв'язку з припиненням юридичної особи, які є однією із сторін у справі, спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

3. У разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд повертає позовну заяву на підставі пункту 4 частини третьої статті 121 цього Кодексу.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі.

4. Питання про відкриття провадження у справі або про відмову у відкритті провадження у справі суддя вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження заяви до суду або закінчення строку, встановленого для усунення недоліків, та не пізніше наступного дня після отримання судом у порядку, передбаченому частиною третьою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

5. Про відкриття провадження у справі чи відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу. В ухвалі про відкриття провадження у справі зазначаються:

1) найменування суду, прізвище та ініціали судді, який відкрив провадження у справі, номер справи;

2) ким і до кого пред'явлено позов;

3) зміст позовних вимог;

4) час і місце попереднього судового засідання, якщо суддя вирішив, що його проведення є необхідним, або час і місце судового розгляду справи, якщо суддя вирішив, що проведення попереднього судового засідання у справі не є необхідним;

5) пропозиція відповідачу подати в зазначений строк письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються.

6. Ухвала про відмову у відкритті провадження у справі повинна бути невідкладно надіслана позивачеві разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

7. Відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Дійсно, відповідно до ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання:

1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа;

2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений;

3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення;

4) чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення;

5) чи є обставини, що обтяжують або пом'якшують покарання обвинуваченого, і які саме;

6) яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, які обов'язки слід покласти на особу в разі її звільнення від відбування покарання з випробуванням;

7) чи підлягає задоволенню пред'явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку;

7-1) чи є підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру;

8) чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності;

9) чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України;

10) чи слід у випадках, передбачених статтею 96 Кримінального кодексу України, застосувати до обвинуваченого примусове лікування;

11) чи необхідно призначити неповнолітньому громадського вихователя;

12) що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами;

13) на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі;

14) як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

2. Якщо особа обвинувачується у вчиненні декількох злочинів або декількох кримінальних проступків, суд вирішує питання, зазначені у пунктах 1-8 частини першої цієї статті, окремо за кожним кримінальним правопорушенням.

3. Якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.

4. Примусовий захід медичного характеру, передбачений пунктом 9 частини першої цієї статті, може бути застосовано до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, лише за наявності акта психіатричної експертизи та висновку лікувальної установи.

5. Примусове лікування, передбачене пунктом 10 частини першої цієї статті, може бути застосоване лише за наявності відповідного висновку лікувальної установи.

6. Обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені в його постановах, у випадках, передбачених частиною четвертою статті 455 і частиною другою статті 456 цього Кодексу.

Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак як вбачається із позовної заяви та доводів апеляційної скарги, - ОСОБА_2 звернулась з даним позовом про стягнення з ОСОБА_3: понесених нею матеріальних збитки у сумі 38900 грн., а саме: витрати на правову допомогу - 25000 грн., витрати на явку до суду - 6750 гр., добові витрати - 1500 грн., збитків за відрив від звичайних занять - 5000 грн., забезпечення доказів - 500 грн., виготовлення довіреності - 150 грн. При цьому посилалась на те, що вказані суми коштів вона вважає заподіяними їй збитками, відповідно до ст. 22 ЦК України.

Також, частина із коштів, які вона вважає завданими їй збитками та просить стягнути, а саме частина коштів сплачених нею як правова допомога не стосується розгляду кримінальної справи; також частина коштів а саме різниця між 6750 грн. та 2096 грн. (що були витрачені нею на придбання проїзних документів) є коштами, що необхідно стягнути у зв'язку з тим, що сума коштів витрачена нею на проїзд по відношенню до долара США знецінились та вказана сума є еквівалентом тодішніх 250 доларів США на даний час; підстави стягнення на її користь решти сум коштів, не конкретизовані (не деталізовані), а саме не вказано за вчинення яких конкретно і у який часовий період дій вона просить стягнути збитки.

Тому зазначення судом про те, що заявлені вимоги позивача можуть бути вирішені у порядку передбаченому КПК України, - не слід вважати обґрунтованими, оскільки такі, згадані, заявлені вимоги і що основне, із зазначених нею підстав (стягнення таких коштів як спричинених, на її думку, збитків їй) слід вважати не можуть бути розглянуті в порядку КПК України.

Окремо, що стосується посилання суду на те, що судом уже розглядались питання стягнення матеріальних витрат понесених при розгляді кримінального провадження, то даний позов, а також позов, провадження за яким відкрито не було (справа №462/6473/16-ц), а також вирішення цього питання в порядку, передбаченому КПК України (справа №461/1469/13к) не слід вважати тотожними за предметами та підставами їх заявлення у даному позові, про що йшлося вище.

Аналогічно даний позов (його предмет та підстави) не тотожний, предметам та підставам позовів у справах №462/3425/15-ц та №462/3225/1, під час розгляду яких подібні вимоги розглядались.

Тому і з цих підстав вирішувати питання про відмову у відкритті провадження у даній справі у суду не було.

Зважаючи на вказане, а саме те, що дана заява не підлягає розгляду в порядку КПК України, на що посилався суд першої інстанції (п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України); те, що немає рішення, що набрало законної сили, ухвали про закриття провадження у справі, інших процесуальних ухвал, що набрали законної сили у справах між тими ж сторонами про той же предмет та з тих же підстав (п. 2 ст. 122 ЦПК України), у суду не було підстав для вирішення питання про відмову у відкритті провадження, а тим більше для постановлення оскаржуваної ухвали.

Зважаючи на вказане оскаржувану ухвалу слід скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі, що повинен бути проведений із суворим дотриманням згаданих процесуальних норм закону.

Вказаним слід частково задовольнити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.4, 312 ч.1 п.3, 313, 314 ч.1 п.2, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 17 березня 2017 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра