Справа №589/375/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Стародубцева Л. О.
Номер провадження 22-ц/788/781/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф»

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

01 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 14 грудня 2016 року він уклав договір фінансового лізингу № 2225 з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» про придбання транспортного засобу (трактор) марки МТЗ, модель 82.1.26 вартістю 477000 грн. В цей же день, на виконання умов договору, він сплатив відповідачу 47700 грн. Представники відповідача повідомили його, що отримати трактор він зможе в м. Кіровоград, де знаходиться база. Проте, коли він приїхав додому, прочитавши вказаний договір виявив, що призначення платежу - це комісія за організацію по договору фінансового лізингу № 2225 від 14 грудня 2016 року.

Просив визнати договір фінансового лізингу № 2225 від 14 грудня 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» недійсним; стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 47700 грн. та витрати, понесені ним на правову допомогу в сумі 300 грн.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 2225 від 14 грудня 2016 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» та ОСОБА_3

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 47700 грн., витрати, понесені ним на правову допомогу в сумі 300 грн.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» в дохід державного бюджету 640 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» займається виключним видом господарської діяльності по наданню послуг з фінансового лізингу без набуття спеціального статусу фінансової установи. Будь-яких інших фінансових послуг, крім лізингу, товариство не надає, а між сторонами по справі було укладено саме договір фінансового лізингу.

Крім того, за відсутністю у договорах ознак договору найму транспортного засобу до передання його у користування лізингоодержувачу (позивачу) відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України нотаріальне посвідчення не вимагається.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи в установленому законом порядку, але в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2016 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 2225 з додатками, за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» зобов'язалось придбати у власність предмет лізингу - трактор МТЗ - 82.1.26, вартістю 477000 грн. та передати цей трактор у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплатити передбачені цим договором платежі (а.с.10-19).

Відповідно до пункту 1.7 договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: комісії за організацію угоди; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4. ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5 ст. 9 цього договору (а.с.10).

Відповідно до умов додатку №1 до цього договору, вартість предмета лізингу становить 477000 грн.; щомісячний авансовий платіж - 736,11 доларів США; комісія за організацію угоди (10%) - 1766,65 доларів США; комісія за передачу ПЛ (3%) - 530 доларів США.

На виконання договору, ОСОБА_3 сплатив ТОВ «Авто Лайф» 47700 грн. (квитанція від 14 грудня 2016 року) (а.с.20).

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення сплачених ним коштів у сумі 47700 грн., так як вважає договір фінансового лізингу № 2225 від 14 грудня 2016 року недійсним, про що свідчить лист від 19 грудня 2016 року (а.с.21-22).

У відповідь, позивач отримав листа ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» № 686 від 29 грудня 2016 року, в якому ОСОБА_3 роз`яснено, що відповідно до договору ним були сплачені кошти в розмірі 47700 грн., які згідно з п. 9.6 зараховані як комісія за організацію угоди. У разі, якщо виявиться бажання розірвати договір, йому потрібно відправити відповідну заяву, в якій чітко вказати бажання розірвати договір, він може бути розірваний відповідно до ст. 12 п. 12.1 (а.с.76).

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв без повноважень з надання послуг фінансового лізингу, сам договір укладений без дотримання вимог закону і форми правочину та, укладаючи договір без відповідного права, відповідач ввів в оману позивача, як споживача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ч.1 ст.216 ЦК України).

Згідно зі ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Судом встановлено, що у відповідача відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг з фінансового лізингу, що свідчить про відсутність у нього права укладати оскаржуваний договір та обман позивача.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач виконав всі вимоги, які ставляться законодавством та отримав відповідну довідку про взяття на облік юридичної особи як такої, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, оскільки ця довідка не є передбаченою законом ліцензією.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16 грудня 1997 року, за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно зі ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином, судом правильно встановлено, що договір фінансового лізингу від 14 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», нотаріально посвідчено не було, хоча такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Доводи апеляційної скарги про протилежне є безпідставними.

Судом правильно встановлено, що спірний договір не містить істотної умови - предмета лізингу, який не визначений індивідуальними ознаками (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, номер шасі). Марка та модель транспортного засобу не є такими ознаками.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 203, 204 ЦК України, підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Виходячи із вимог ст. ст. 4 та 203 ЦК України, зміст правочину має відповідати: Цивільному кодексу України; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом. Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, прийнятих відповідно до Конституції.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд. Що ж стосується оспорюваного правочину, то він може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Таким чином, суд правильно врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766 цс15.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять обставин, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» 704 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -