Унікальний номер справи 333/914/17
Номер провадження 2/333/1067/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

м. Запоріжжя 19 вересня 2017 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючий суддя Фунжий О.А., при секретарі Лященко В.А., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно припиненим, визнання права власності на самостійний обєкт нерухомого майна, встановлення в натурі межі земельної ділянки, -

В с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно припиненим, визнання права власності на самостійний обєкт нерухомого майна, встановлення в натурі межі земельної ділянки.

Позовні вимоги з урахуванням уточнення (а.с. 67-69) мотивовані тим, що позивачеві на підставі ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2008 р. про затвердження мирової угоди належить 67/100 частини житлового будинку № 23 по вул. Таманській в м. Запоріжжі, а відповідачеві 33/100 частини цього житлового будинку. Право власності на вказані частки зазначеного житлового будинку зареєстровані в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації. Також зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій розташовано спірний житловий будинок, за позивачем на 91/200, відповідачем на 109/200 частки. Приміщення, які за ухвалою суду відійшли до відповідача, він розібрав, на їх місці побудував житловий будинок літ. П, право власності на який не оформлено. Оскільки у позивача склались з відповідачем складні відносини, вона має намір продати належну їй частку у спільній частковій власності. В звязку з тим, що відповідач свою частку у спільній частковій власності знищив, позивач, посилаючись на положення ст. 346 ч.1 п. 4 ЦК України, просить суд визнати право спільної часткової власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Таманська, буд. 23, припиненим; а також визнати за нею право власності на самостійний обєкт нерухомого майна житловий будинок літ. А, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Таманська, буд. 23; встановити в натурі межі земельної ділянки, яка припадає на належні їй 91/200 частину земельної ділянки, розташованої за тією ж адресою.

В судовому засіданні позивач та її представник підтвердили позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заперечення, в якому позов не визнав, пояснивши, що дійсно з позивачем є співвласниками вказаної нерухомості. Згідно правовстановлюючих документів позивачеві належить 67/100 частини домоволодіння, а відповідачеві 23/100. Після укладення мирової угоди від 26 червня 2008 р. він провів реконструкцію належної йому частки, збудувавши новий будинок літ. П, право власності на який не оформив. На цей час 23/100 частки домоволодіння фактично не існує. Оскільки обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані, не підлягають поділу, відповідач просить суд у задоволені позову відмовити.

Представник відповідача позов не визнала, в судовому засіданні пояснила, що відповідач не погоджується з визнанням права спільної часткової власності на вказане нерухоме майно припиненим, оскільки він не знищив свою частку, а реконструював; частки у спільній частковій власності з урахуванням реконструкції не визначено; житловий будинок літ. А не може бути визнано самостійним обєктом нерухомого майна, оскільки він таким не є; межі земельної ділянки, на якій розташовані обєкти нерухомості, встановлені в натурі.

Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2008 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя визнано мирову угоду, згідно якій жилий будинок № 23 по вул. Таманській в м. Запоріжжі поділено таким чином:

-ОСОБА_4 передано у власність в житловому будинку літ. А кімната 1-2, службова прибудова літ. а2, ганок до літ. а2, козирок до літ. а2, сараї літ. К та Л, 16/25 частин фундаменту під сарай Н, ворота № 10, ? частина водопроводу № 2, паркан № 11, паркан № 7, хвіртка № 4, хвіртка № 13, паркан № 12, що складає 33/100 частини жилого будинку 23 по вул. Таманській в м. Запоріжжі;

-ОСОБА_4 (на цей час ОСОБА_1) ОСОБА_6 передано у власність в житловому будинку літ. А коридор 1-3, ванна 1-4, кімната 2-4, кімната 2-5, коридор 2-3, ванна 2-6, службова прибудова літ. а, службова прибудова літ. а1, навіс літ. В, замощення І, хвіртка № 9, паркан № 8, погріб літ. пг, ? частина водопроводу № 2, 9/25 частин фундаменту під сарай Н, що складає 67/100 частини жилого будинку 23 по вул. Таманській в м. Запоріжжі. (а.с. 5-6)

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок № 23 по вул. Таманській в м. Запоріжжі станом на 2 вересня 2008 р. вказаний житловий будинок (домоволодіння) складався з житловому будинку літ. А; сараїв літ. К, Л; погребу літ. пг; навісу літ. В; фундаменту під сарай літ. Н; водогону № 2; паркану 7, 8, 10, 11, 12; хвірток 4, 9, 13; замощення І. (а.с. 8-10)

Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано 1 вересня 2008 р. за ОСОБА_4 на 33/100 частки, за ОСОБА_5 на 67/100 частки. (а.с. 11)

Копією свідоцтва про шлюб встановлено, що 10 липня 2010 р. ОСОБА_5 зареєструвала шлюб, змінивши прізвище на ОСОБА_1. (а.с. 7)

Відповідно до ст. 356 ч.1 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Таким чином вказаний житловий будинок (домоволодіння) є спільною частковою власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у зазначених вище частках.

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок № 23 по вул. Таманській в м. Запоріжжі станом на 25 жовтня 2016 р. вказаний житловий будинок (домоволодіння) складається з житловому будинку літ. А; житлового будинку літ. П.; навісу літ. В; сараю літ. Р; погребу літ. пг; водопроводу № 2; зливних ям № 6, 16; хвіртки 9; паркану 12; 14, 17; ворота 15; замощення І. (а.с. 12-14) При цьому житловий будинок літ. П. та сарай літ. Р збудовано самочинно.

Порівнянням технічних паспортів станом на 1 вересня 2008 р. та 25 жовтня 2016 р. встановлено, що приміщення 1-2, 1-1, службова прибудова літ. а2, ганок до літ. а2, козирок до літ. а2 жилого будинку літ. А, а також сараї літ. К та Л, 16/25 частин фундаменту під сарай Н, які входили до складу частки майна, що належала ОСОБА_4, а також 9/25 частин фундаменту під сарай Н, які входили до складу частки майна, що належала ОСОБА_1, знищені. Натомість на цій земельній ділянці самовільно збудовані жилий будинок літ. П, сарай літ. Р.

В судовому засіданні встановлено, що приміщення 1-2, 1-1, службова прибудова літ. а2, ганок до літ. а2, козирок до літ. а2 жилого будинку літ. А, а також сараї літ. К та Л, фундамент під сарай Н знищені ОСОБА_4, ним же самовільно збудовано жилий будинок літ. П; сарай літ. Р самовільно збудовано ОСОБА_1

Відповідно до ст. 346 ч.1 п. 4 ЦК України, на яку посилається позивач як на правову підставу визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно припиненим, право власності припиняється у разі знищення майна.

Однак вказана норма цивільного законодавства не може бути застосована до правовідносин, що склались між сторонами, оскільки ст. 349 ч.2 ЦК України передбачено, що у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Відповідно до положень ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Згідно зі ст. 349 ч.1 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення, оскільки при цьому зникає сам об'єкт права власності. Між тим в судовому засіданні встановлено, що об'єкт права спільної часткової власності, яким є жилий будинок № 23 по вул. Таманській в м. Запоріжжі, не знищено, він існує до цього часу, але зазнав відповідних змін.

З наведених підстав суд відмовляє у задоволені позову в частині визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно припиненим.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання за позивачем права власності на самостійний обєкт нерухомого майна: житловий будинок літ. А, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Таманська, буд. 23, оскільки вказаний житловий будинок є об'єктом права спільної часткової власності. При цьому враховується, що порядок виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, регламентовано ст. 364 ЦК України, згідно якій співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності; у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється; така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Вимога про встановлення в натурі межі земельної ділянки, яка припадає на належні позивачеві 91/200 частину земельної ділянки, розташованої за тією ж адресою, не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 6 лютого 2014 р. Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції, власником 91/200 частки земельної ділянки площею 0,0718 га, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Таманська, буд. 23, кадастровий номер :03:024:0111, є ОСОБА_1. (а.с. 15)

Власником решти 109/200 частки вказаної земельної ділянки відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є ОСОБА_4. (а.с. 46)

Отже, спірна земельна ділянка відповідно до ст. 86 ЗК України є спільною частковою власністю сторін.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2008 р. про визнання мирової угоди, укладеною між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, встановлено, що земельну ділянку, на якій розташовано будинок № 23 по вул. Таманській в м. Запоріжжі, сторони залишають у окремому користування кожного з них відповідно до фактичного користування згідно до плану, відображеному у технічному паспорті на жилий будинок станом на 22 червня 2006 р. (а.с. 5-6)

Таким чином межі спірної земельної ділянки вже встановлені і можуть бути змінені лише за згодою сторін відповідно до ст. 88 ч.1 ЗК України. Згідно з положеннями ст. 88 ч.3, 4 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки; на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Між тим вимога про виділення частки земельної ділянки або отримання у володіння і користування частини ділянки позивачем не заявлялась.

З наведених підстав суд відмовляє у задоволені позову в повному обсязі.

Керуючись ст. 213-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно припиненим, визнання права власності на самостійний обєкт нерухомого майна, встановлення в натурі межі земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А.Фунжий