Справа № 2-1971/09 Головуючий у 1 інстанції: Нерознак В. Ф.
Провадження № 22-ц/783/1619/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника прокуратури ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника військового прокурора Львівського гарнізону ОСОБА_3 в інтересах держави Адміністрації державної прикордонної служби України в особі ДП "Окрема будівельна дільниця Державної прикордонної служби України" на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2009 рокуу справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аранд-Буд» про визнаня договору недійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, уточненим в процесі розгляду справи, в якому просив визнати договір купівлі-продажу приміщень від 28 вересня 2007 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аранд-Буд», недійсним, зобовязати товариство повернути йому складські приміщення, а саме будівлю складу, загальною площею 43,5 кв. м, по вул. Яневій, 1 у м. Львові за актом приймання-передачі у десятиденний строк, визнати за ним право власності на вказані складські приміщення.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2009 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу приміщень від 28 вересня 2007 року № 5-3, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «Аранд-Буд», недійсним. Зобовязано ОСОБА_5 «Аранд-Буд» повернути ОСОБА_4 будівлю складу, загальною площею 43,5 кв. м по вул. Яневій, 1 у м. Львові за актом приймання-передачі у десятиденний строк з моменту прийняття рішення. Визнано за ОСОБА_4 право власності на складські приміщення, а саме будівлю складу, загальною площею 43,5 кв. м, по вул. Яневій, 1 у м. Львові.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави Адміністрації державної прикордонної служби України в особі державного підприємства «Окрема будівельна дільниця Державної прикордонної служби України» звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 7 червня 2012 року рішення районного суду скасовано, позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року ухвалу апеляційного суду Львівської області від 7 червня 2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов»язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

В апеляційній скарзі заступник військового прокурора Львівського гарнізону ОСОБА_3 в інтересах держави Адміністрації державної прикордонної служби України в особі ДП "Окрема будівельна дільниця Державної прикордонної служби України" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що рішення суду прийняте з порушенням правил підсудності, оскільки позови, що виникають з приводу нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням майна або його основної частини. Спір стосується нерухомого майна, що знаходиться у Франківському районі м. Львова. Також судом не було встановлено дійсного користувача та власника спірного нерухомого майна.

У судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

ОСОБА_4 помер 02.11.2013 року, що стверджується копією актового запису про смерть № 36 (а.с. 254).

Інші особи, які беруть участь у справі (їх представники), в судове засідання не зявилися. Від представника ОСОБА_6, яка була залучена до участі у справі під час апеляційного розгляду відповідно до вимог ст. 55 ЦПК України, - ОСОБА_7 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю в іншому процесі та перебуванням іншого її представника у відрядженні. Проте клопотання представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 суд вважає необґрунтованим, оскільки жодних належних доказів про участь вказаного представника у судовому засіданні у Дрогобицькому міськрайорнному суді Львівської області ним не представлено, пояснення про відрядження представника ОСОБА_8 жодним чином не підтверджене документально, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2007року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 «Аранд-Буд» було укладено Договір купівлі-продажу приміщень, згідно якого позивач продав та зобовязався передати у власність відповідача складські приміщення, а саме будівлю складу, загальною площею 43,5 кв.м. у м. Львові по вул. Яневій,1 та складські приміщення, загальною площею 56,4 кв.м. в с. Зимна Вода по вул. Городоцькій, 12, а відповідач в свою чергу зобовязався прийняти їх по акту приймання-передачі не пізніше 24.10.2007р. та сплатити вартість будівель на момент нотаріального посвідчення договору (а.с. 3-5).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вказаний договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений та не пройшов державної реєстрації, у відповідача не виникло право власності на нерухоме майно, набуте за цим договором.

Проте погодитись з таких висновком суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Суд першої інстанції вказані положення закону не врахував та не звернув увагу на те, що позивачем ОСОБА_4 не надано жодних належних та допустимих доказів щодо належності йому на праві власності спірної нерухомості, а саме будівлі складу, загальною площею 43,5 кв. м, по вул. Яневій, 1 у м. Львові.

Згідно Сводной смети № 1183 від 27 вересня 1952 року спірне складське приміщення по вул. Яневій, й у м. Львові збудоване за державні кошти військової будівельної дільниці МДБ СРСР, правонаступником якого є ДП «Окрема будівельна дільниця Державної прикордонної служби України» (а.с. 57).

З матеріалів справи вбачається, що будівля складу, загальною площею 43,5 кв.м. по вул. Яневій, 1 у м. Львові перебуває у користуванні (оперативному управлінні) державного підприємства «Окрема будівельна дільниця Державної прикордонної служби України», а у власності держави в особі центрального органу державної влади Адміністрації Державної прикордонної служби України і власником не відчужувалася (а.с.56).

Районний суд не встановив дійсного власника спірного нерухомого майна, не залучив його до участі у розгляді даної справи та своїм рішенням незаконно вилучив на користь позивача військове нерухоме майно.

Згідно п.2 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право звертатись до суду із заявами про захист прав і законних інтересів держави.

Відтак військовий прокурор Львівського гарнізону обґрунтовано звернувся до суду в інтересах держави Адміністрації державної прикордонної служби України в особі ДП "Окрема будівельна дільниця Державної прикордонної служби України" як власника спірного нерухомого майна.

Враховуючи вказане, заява представника ОСОБА_6 про закриття апеляційного провадження безпідставна і не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що рішення суду як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону й дійсним обставинам справи, в силу вимог ст. 376 ЦПК України, залишатись в законні силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника військового прокурора Львівського гарнізону ОСОБА_3 в інтересах держави Адміністрації державної прикордонної служби України в особі ДП "Окрема будівельна дільниця Державної прикордонної служби України" задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 листопада 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2017 року.

Головуючий

Судді: