Справа № 583/3703/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2017 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого Мовчан Н.В., за участю секретаря Шаміладзе В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Бакирівська сільська рада Охтирського району Сумської області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

встановив :

16.12.2016 ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просили суд визнати недійсним з моменту вчинення договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,21 га за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташованої за адресою по АДРЕСА_1, укладеного 20.09.2001р. між ОСОБА_5, як продавцем, від імені якого діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, виданої Бакирівською сільською радою Охтирського району Сумської області від 20.09.2001р. за №732, та ОСОБА_3, як покупцем, посвідченого 20.09.2001р. завідуючим Охтирської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за реєстром №1857, з підстав не дотримання під час укладення та оформлення вимог чинного законодавства та порушенням установленого законом порядку для вчинення такого виду угод відчуження та придбання земельної ділянки.

Свої вимоги мотивують тим, що за адресою по АДРЕСА_1 постійно проживала ОСОБА_7, яка мала двох дітей: сина - ОСОБА_5 та доньку - ОСОБА_8. Донька ОСОБА_8 після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1. Мати позивачки ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Син померлої - ОСОБА_5 проживав зі своєю матір'ю, використав своє право на приватизацію земельної ділянки і рішенням Бакирівської сільської ради Охтирського району від 22.09.1997р. №26 земельна ділянка площею 0,42 га в межах згідно з планом за адресою по АДРЕСА_1, передана у приватну власність ОСОБА_5. 21.01.1998р. ОСОБА_5 виготовив державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 площею 0.42 га в межах згідно з планом за адресою по АДРЕСА_1, за цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства. Спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_9 прийняла дочка ОСОБА_1, яка 25.10.2001р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на будинковолодіння. Земельна ділянка перебувала на праві власності у брата ОСОБА_5 Згідно договору дарування від 30.04.2007р. ОСОБА_1 подарувала дочці ОСОБА_2 житловий будинок з верандою та з господарчими спорудами за адресою по АДРЕСА_1. Договором купівлі - продажу від 30.04.2007р. ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 придбала у власність земельну ділянку площею 0.21 га зі складових 0.42 га на підставі державного акту НОМЕР_1, виданого Бакирівською сільською радою 21.01.1998р. При цьому умовами договору купівлі - продажу земельної ділянки від 30.04.2007р. нотаріусом здійснена розбивка земельної ділянки площею 0.21 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,06 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0.15 га. При оформлені договору купівлі - продажу земельної ділянки оригінал державного акту на земельну ділянку НОМЕР_1, виданий Бакирівською сільською радою 21.01.1998р., у 2007 році був вилучений нотаріусом і приєднаний до нотаріальної справи. Таким чином, 30.04.2007р. ОСОБА_2 стала власником будинковолодіння (домогосподарства) та земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_1 в межах території подвір'я та городу. Розташування земельної ділянки площею 0.21 га характеризується розміщенням житлового будинку з господарськими спорудами (площа 0.06 га) як територія подвір'я з входом/виходом на вулицю, далі земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства (площа 0.15 га) як огород. Далі розташована земельна ділянка площею 0.21 га також для ведення особистого селянського господарства (городництва), яку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 використовували для городництва. 31.12.2007р. ОСОБА_5 помер, його похованням займалися ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 29.12.2009р. задоволений позов ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,21 га по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_5. 25.03.2011 виготовлений державний акт НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1, на уточнену площу земельної ділянки 0,2124 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 06.12.2016 поштою отримана апеляційна скарга на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.12.2009р. з додатком у виді ксерокопії державного акту на земельну ділянку НОМЕР_1, виданого Бакирівською сільською радою 21.01.1998р. та ксерокопії договору купівлі - продажу земельної ділянки від 20.09.2001р. площею 0,21 га за адресою по АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3. За змістом договору купівлі - продажу від 20.09.2001 ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_4 за довіреністю Бакирівської сільської ради від 20.09.2001р. №732, продав від імені ОСОБА_5, а ОСОБА_3 нібито купила приватну земельну ділянку площею, згідно виправленню 0.21 га, за адресою по АДРЕСА_1, за цільовим призначенням для особистого підсобного господарства. За довіреністю ОСОБА_4 та покупець ОСОБА_3 не були членами сім'ї або родичами власника земельної ділянки ОСОБА_5, ніколи на території земельної ділянки по АДРЕСА_1 не появлялися як до 2001 року, так і до цього часу, ніякого особистого підсобного господарства за даною адресою не мали і не мають, будь-якої діяльності з ОСОБА_5 ніколи не вели і ніякого відношення до земельної ділянки не мають. За змістом вступної частини договору із зазначенням сторін ОСОБА_5Л, як продавця, та ОСОБА_4, як представника продавця, зазначається за використання довіреності Бакирівської сільської ради від 20.09.2001р., яку позивачі ніколи не бачили, зміст довіреності невідомий. Для реалізації права на продаж нерухомого майна у вигляді земельної ділянки потрібні були повноваження на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Окрім того, відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994р. №18/5, яка діяла станом на 20.09.2001р., довіреність на вчинення дій з нерухомим майном повинно бути посвідчена нотаріально, а не органом або посадовою особою органу місцевого самоврядування. Довіреність від імені ОСОБА_5 не внесена до Єдиного реєстру довіреностей, нотаріус перевіряє дійсність довіреності за допомогою цього реєстру. За п.1 нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 20.09.2001р., виготовленого комп'ютерним способом, продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0,42 га, що перекреслено механічним втручанням друкованої машинки на 0,21 га з відміткою про це на бланку нотаріально посвідченої довіреності. Зазначення про придбання за договором купівлі - продажу від 20.09.2001р. площа земельної ділянки 0,21 га, що складає 1/2 частину спірної земельної ділянки з цілої частини 0,42 га не підтверджується належними документами, так як ніяким документальним доказом не підтверджено виділення для продажу саме 0,21 га як 1/2 частини, а площа земельної ділянки до вчинення дій нотаріусом повинна корегуватися по мірі виготовлення технічної документації із землеустрою, якої станом на 2001 рік ніхто не виготовляв і якої станом на 2001 рік із розмежуванням площ по 0.21 га ніхто не проводив. Існував лише один державний акт на площу 0,42 га за планом - схемою як суцільна земельна ділянка. Яку саме ділянку нібито продано площею 0,21 га та де саме на місцевості за змістом договору купівлі - продажу від 20.01.2001р. визначити неможливо. За п. 3 договору купівлі - продажу від 20.09.2001р. ідеться про продаж земельної ділянки за 2083.00 грн., але у 2001 році у ОСОБА_5 таких грошей не було. Про всі прибутки та витрати ОСОБА_5 достеменно була усвідомлена рідна сестра ОСОБА_1 та рідна племінниця ОСОБА_2. За п.5 договору купівлі - продажу від 20.09.2001р. право власності на придбану земельну ділянку виникає у покупця з моменту укладення договору при його нотаріального посвідчення. Але згідно вимог чинного законодавства договір купівлі - продажу земельної ділянки повинен був зареєстрований. Державна реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку починаючи з 2001 року і до цього часу не проведена. Відсутність державної реєстрації договору купівлі - продажу від 20.09.2001р. за ОСОБА_3 свідчить про нікчемність даного договору у цензі застосування чинного законодавства України. За абзацом 2 п.6 договору купівлі - продажу від 20.09.2001р. продавець передає покупцю проектно - технічну документацію на будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Але цього не можливо було вчинити станом на 20.01.2001р., так як спадщина після смерті ОСОБА_7 не була переоформлена, документи на будинковолодіння в оригіналах знаходилися у ОСОБА_1, яка була потенціальним спадкоємцем в межах відкритої спадкової справи, а після оформлення спадщини 25.10.2001р. стала власником зазначеного будинковолодіння та віддарувала будинковолодіння рідній дочці ОСОБА_2 Тобто умови договору не відповідають фактичним обставинам. За п.11 нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 20.09.2001р. нібито цей договір укладений за згодою дружини продавця, викладеної у вигляді заяви на примірнику договору, передбаченому для зберігання у справах нотаріуса. Але за адресою по АДРЕСА_1, як і взагалі у даному сілі або у Охтирському районі, як по всієї Сумській області, ніякої дружини продавця не проживало і не перебувало. В договору купівлі - продажу від 20.09.2001р. зазначено, що цей договір складено у двох примірниках, один з яких призначається для зберігання у справах нотаріальної контори, а другий - для покупця та продавцю на підтвердження факту відчуження. Але якщо підрахувати за змістом наведеного, то повинно бути мінімум 3 примірника (нотаріальна контора, продавець та покупець). Підпис від імені ОСОБА_5 у договорі купівлі - продажу від 20.09.2001р. візуально не співпадає з підписом у договорі купівлі - продажу земельної ділянки від 30.04.2007р. на користь ОСОБА_2. З 2001 року ОСОБА_3 жодного разу не з'явилася на територію земельної ділянки по АДРЕСА_1, і протягом більш 15 років себе не проявляла. Сторонами за договором купівлі - продажу земельної ділянки від 20.09.2001 був порушений порядок відчуження земельної ділянки, в тому числі, вимоги ст.114 ЗК України станом на день вчинення угоди. Вказаний спірний правочин суперечить Закону, тому слід визнати недійсним відповідно до вимог ст. 48 ЦК УРСР.

Позивачі зазначають, що їх права порушені та підлягають судовому захисту, оскільки вони є власниками земельної ділянки, яка є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу.

Ухвалою суду від 05.05.2017р. провадження по справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 закрито на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Представник позивачів ОСОБА_10 в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в ньому. Наголосив, що оспорюваний правочин укладено з порушенням вимог ст. 48 ЦК УРСР та ст. 114 ЗК, а саме: ОСОБА_5 не продавав земельну ділянку, технічну документацію ОСОБА_3 не передавав, перед продажем частина земельної ділянки не виділялася, гроші ОСОБА_5 не передавалися, продано земельну ділянку за заниженою оцінкою.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_11 в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позову. Наголошував на тому, що позовна заява не містить жодного доказу порушення прав ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 у момент вчинення правочину. Позивачі, на момент вчинення правочину не мали та не могли мати будь-яких прав стосовно земельної ділянки, придбаної ОСОБА_3. Зазначена земельна ділянка належала виключно ОСОБА_5, який розпорядився нею на власний розсуд та у відповідності до норм діючого на той момент законодавства. Просив застосувати строк позовної давності, так як позивачі дізнались про спірний правочин раніше ніж 06.12.2016, а саме: ОСОБА_2 - 30.04.2007, а ОСОБА_1 - у листопаді 2009. Зокрема про це свідчить то факт, що 29.12.2009 було проголошено рішення у цивільній справі №2-243 2009 р. за позовом ОСОБА_1 до Бакирівської сільської рад Охтирського району Сумської області, третя особа: Охтирська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, в матеріалах справи якої серед додатків до позовної заяви надано копію державного акту про право приватної власності на землю ОСОБА_5 з відміткою нотаріуса про відчуження 20.09.2001 земельної ділянки площею 0,21 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1857. ОСОБА_2 дізналася про існування зазначеного договору ще раніше - 30.04.2007, коли між нею та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі- продажу земельної ділянки, площею 0,21 га за адресою: АДРЕСА_1. Сам договір мітить застереження про те, що нотаріус у ході посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки перевіряв належність предмету договору продавцю, і не міг не звернути уваги на наявність в оригіналі договору відмітки про відчуження права власності на інші 0,21 га, які були передбачені державним актом. Сторони не могли залишити даний факт поза увагою та, відповідно, не могли не знати про наявність іншого договору купівлі-продажу іншої частини земельної ділянки. Таким чином позивачі пропустили строки позовної давності без поважних причин для відповідної категорії справ. Крім цього, форма правочину не є підставою для визнання його не дійсним, а тому посилання на наявність виправлення у договорі, про що зроблено застереження нотаріуса, не є підставою для визнання договору недійсним. Посвідчення довіреності посадовою особою Бакирівської сільської ради Охтирського району Сумської області від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_4 відповідно до норм діючого на той час законодавства було нотаріальною дією та прирівнювалося до нотаріального посвідчення. Відсутність державної реєстрації права власності, що виникає на підставі договору не є підставою для визнання не дійсним самого договору. Враховуючи, що на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 законодавство передбачало проведення державної реєстрації, але не передбачало строк проведення такої реєстрації, то особа, яка придбала речові права за відповідним договором, має право зареєструвати за собою право власності протягом усього життя. ОСОБА_3 намагається провести державну реєстрацію свого права власності ще у 2013 року, але тільки у 2016 році з'ясувалися обставини, які дали змогу визначити ефективний спосіб захисту порушеного права та звернутися до Апеляційного Суду Сумські області з апеляційною скаргою з метою скасування рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області, яким було визнано право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1. Відсутні будь-які реальні правові підстави для визнання договору недійсним. Позов викликаний виключно діями ОСОБА_3 щодо скасування рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на спірну земельну ділянку. Надав письмові заперечення. (а.с. 53-56)

Від Бакирівської сільської ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності її представника.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 14 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, в тому числі, для ведення особистого підсобного господарства та будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, у разі купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 цього Закону громадяни мають право відчужувати належне їм майно.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бакирівської сільської ради №26 від 22.09.1997 затверджено матеріали технічного звіту на виготовлення державних актів на право приватної власності на землі, в тому числі, ОСОБА_5 , с Залісове, загальною площею 0,42 га, з яких 0,06га для обслуговування будинку, 0,36га для підсобного господарства, що підтверджується копією рішення .(а.с.155-156)

На підставі вказаного рішення ОСОБА_5 видано державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_3 від 21.01.1998 , на земельну ділянку площею 0,42 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1, Охтирського району, Сумської області, для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства.(а.с.33, 101)

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого 20.09.2001р. завідуючим Охтирської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за реєстровим номером №1857, ОСОБА_5, від імені якого діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, виданої Бакирівською сільською радою Охтирського району Сумської області від 20.09.2001р. за №732, продав, а ОСОБА_3 купила земельну ділянку площею 0,21 га за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташованої за адресою по АДРЕСА_1.(а.с.32, 115)

Нотаріусом внесені відомості щодо укладеного договору купівлі-продажу від 20.09.2001 року до державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_3 від 21.01.1998, виданого на ім'я ОСОБА_5 .(а.с.33, 101)

Таким чином, відповідно до вимог чинного на той час законодавства, ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку площею 0,21 га за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташованої за адресою по АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 1 ст. 114 ЗК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, купівля-продаж, дарування, застава, самовільний обмін земельних ділянок землекористувачами, в тому числі орендарями, а також угоди, укладені власниками землі з порушенням установленого для них порядку придбання або відчуження земельних ділянок, є недійсними.

Частинами 3, 4 ст. 18 цього Кодексу встановлено, що придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності.

Згідно із ст 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

З системного аналізу наведених норм права слідує висновок, що станом на 20.09.2001р. згідно діючого законодавства вимагалося відчуження земельної ділянки за нотаріально посвідченим договором, який є підставою для відведення земельної ділянки в натурі.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Позивачами не надано до суду належних та допустимих доказів того, що при укладенні договору купівлі-продажу від 20.09.2001р. сторонами порушений порядок відчуження земельної ділянки, передбачений ст. 114 ЗК України, або не дотриманні інші вимоги закону щодо укладення договорів відчуження земельної ділянки.

Разом з цим, судом встановлено, що 30.04.2007 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстровим номером № 726, згідно якого ОСОБА_5 продав ОСОБА_2 купила земельну ділянку площею 0,21 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, Охтирського району, Сумської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,06га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,15га.(а.с.21-22)

На підставі вказаного договору 09.11.2007 ОСОБА_2 видано державні акти на право власності на земельні ділянки: 0,15га - для ведення особистого селянського господарства, 0,0600 га для індивідуального житлового будівництва, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, Охтирського району, Сумської області, що підтверджується матеріалами справи .(а.с.23-24)

Встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 02.01.2008.(а.с.25)

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.12.2009р. №2-2435 2009р., визнано за ОСОБА_1, як спадкоємцем другої черги за законом після смерті рідного брата ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0.21 га по АДРЕСА_1, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. (а.с.27-28, 29)

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0,2124га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою АДРЕСА_1, та виготовила державний акт на право на земельну ділянку НОМЕР_2 від 25.03.2011, що підтверджується копією витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку.(а.с.58-63)

Саттями 22 та 23 ЗК України в редакції, яка діяла на час укладення спірного договору, встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, а саме: державного акту, який видається і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Тобто, законодавством встановлено момент виникнення права власності на надану земельну ділянку, а не придбану на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 18 цього Кодексу, в частині четвертій якої вказано, що договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності.

Відповідно до листа № 9-28-99.1-180/2-17 від 27.01.2017р. Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області інформація щодо реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в Управлінні відсутня. (а.с.111)

Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є власником будинковолодіння та земельної ділянки площею 0,21 га цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,06га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,15га., які розташовані за адресою АДРЕСА_1, Охтирського району, Сумської області, а на іншу частину земельної ділянки площею 0,21 га цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства за цією адресою, право власності виникло у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2001р. та у ОСОБА_1 на підставі судового рішення від 29.12.2009р..

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували порушення прав ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 у момент вчинення оспорюваного договору, оскільки встановлено, що позивачі, на момент вчинення правочину не мали та не могли мати будь-яких прав щодо земельної ділянки, придбаної ОСОБА_3, оскільки земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1, Охтирського району належала ОСОБА_5, який розпорядився нею на власний розсуд та у відповідності до норм діючого на той момент законодавства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за їх необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.В. Мовчан