АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 683/147/17
Провадження № 22-ц/792/988/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Янчук Т.О.,

суддів: Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Лапка Ю.В.,

за участю: сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства про скасування наказу про увільнення від виконання обов'язків, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за період незаконного звільнення,-

в с т а н о в и л а :

В січні 2017 року ОСОБА_1 звертаючись в суд із зазначений позовом вказував, що з 25 квітня 2016 року він працював дорожнім робітником Старокостянтинівського комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства. Заяву про прийняття на постійну роботу він подав 22 квітня 2016 року і його ніхто не повідомив, що він прийнятий на тимчасову роботу. 28 вересня 2016 року він подав заяву про увільнення з роботи у зв'язку із призовом на строкову військову службу з 30.09.2016 року. Копію наказу з цього приводу йому не надали для ознайомлення і трудова книжка залишилась на підприємстві. Перебуваючи на строковій військовій службі він дізнався, що його звільнено з роботи з 31.10.2016 року. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки він працював не тимчасово, а постійним робітником та має гарантії на збереження робочого місця на весь період призову на строкову військову службу в особливий період і до закінчення його строкової служби в особливий період.

Із врахуванням уточнень до позовної заяви просив суд скасувати наказ №137 від 30.09.2016 року про увільнення від виконання обов'язків дорожнього робітника з 30.09.2016 року в зв'язку з призовом на строкову військову службу та збереження місця роботи і середнього заробітку по 31 жовтня 2016 року; визнати незаконним наказ №140 від 31.10.2016 року про звільнення на підставі п.2 ст.36 КЗпП України; поновити на роботі дорожнім робітником з 31 жовтня 2016 року із збереженням за ним робочого місця і середнього заробітку на весь період призову ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Андрощук Є.М. Категорія: 54,55

Доповідач: Янчук Т.О.

на строкову військову службу в особливий період; стягнути середньомісячний заробіток за весь період незаконного звільнення з роботи із 31.10.2016 року з врахуванням сум, виданих після звільнення.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1, ОСОБА_3, підтримала доводи апеляційної скарги просила її задовольнити.

Представника відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Заслухавши доповідача, доводи учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, наказом №39 від 22 квітня 2016 року Комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства, ОСОБА_1 прийнятий, тимчасово з 25 квітня 2016 року по 31 жовтня 2016 року в ремонтно-будівельну дільницю дорожнім робітником. Відповідно до відмітки яка міститься в самому наказі ОСОБА_1 ознайомлений з таким наказом (а.с.10)

Відповідно до повістки військового комісара Старокостянтинівського ОМВК, яка видана призовнику ОСОБА_1, згідно з Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу», останнього було призвано на строкову військову службу та наказано 03.10.2016 року прибути для відправки на збірний пункт (а.с.11).

28 вересня 2016 року позивач звернувся до керівництва Комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства, з заявою про увільнення його з роботи з 30.09.2016 року у зв'язку з призовом на строкову військову службу (а.с.13).

Наказом №127 від 30 вересня 2016 року позивач був увільнений від виконання обов'язків дорожнього робітника з 30 вересня 2016 року в зв'язку з призовом на строку військову службу. Відповідно до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» п.2 ст.39 та ст.119 КЗпП України збережено за ОСОБА_1 місце роботи і середній заробіток на підприємстві по 31 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.21 до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» виплачено вихідну допомогу у розмірі двох мінімальних заробітних плат (а.с.12).

Наказом №140 від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звільнений по закінченню строку трудового договору, відповідно до ч.2 ст.36 КЗпП України з 31 жовтня 2016 року. Підставою зазначено закінчення трудового договору, наказ №39 від 22.04.2016 року (а.с.35).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача здійснено по закінченню строку трудового договору правильно, відповідно до норм трудового законодавства, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Частиною 3 ст.119 КЗпП України передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п'ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п'ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Відповідно до ч.1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 статті 23 КЗпП України).

Як вбачається із матеріалів на період строку дії строкового трудового договору, у зв'язку з призовом на строкову військову службу, за ОСОБА_1 було збережено місце роботи і середній заробіток на підприємстві по 31 жовтня 2016 року, у зв'язку з чим підстави для скасування наказу №127 від 30 вересня 2016 року відсутні.

Оскільки строк дії строкового трудового закінчився 31.10.2016 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо правомірності звільнення позивача за ч.2 ст.36 КЗпП України, по закінченню строку дії укладеного трудового договору.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що позивачу не було відомо, що з ним укладався строковий трудовий договір, не спростовують зазначених висновків, та спростовуються наказом №39 від 22.04.2016 року про прийняття ОСОБА_1 тимчасово по 31.10.2016 року на роботу, в якому стоїть підпис позивача про його ознайомлення з таким наказом.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і дав належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук