Справа № 1519/2-1374/11
Провадження № 2/521/456/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Целух А.П.
при секретарі Корнієнко Л.В..
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 селищної ради Овідіопольського району Одеської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, треті особи: Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювався, до ОСОБА_2, ОСОБА_3 селищної ради Овідіопольського району Одеської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, треті особи: Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції в якому просила визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, скасувати державну реєстрації такої земельної та встановити межі земельних ділянок, які перебувають у власності та користуванні осіб.
Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серії ЯД № 786331 від 29 грудня 2007 року, виданий на імя ОСОБА_2, на думку позивача, є незаконним у звязку з тим, що рішення на підставі якого він був виданий не приймалося, а встановити межі земельних ділянок, які перебувають у власності та користуванні осіб, просила через неможливість визначитися з межами таких земельних ділянок.
Крім того, до суду зверталися і відповідачі, в тому числі ОСОБА_10 про визнання права на зміну цільового призначення, ОСОБА_18 про визнання неправомірним дії Одеської міської ради, які в подальшому були залишені без розгляду заявами позивачів від 20 липня 2010 року.
Представник позивача у відкрите судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.
Відповідачка ОСОБА_2 ОСОБА_19 неодноразово належним чином повідомлялася судом про дату та час судового засідання за адресою реєстрації, однак до суду не зявилася, будь-яких клопотань від неї не надійшло.
Відповідач ОСОБА_3 селищної ради Овідіопольського району Одеської області була належним чином повідомлена судом про дату та час судового засідання, однак до суду не зявився, будь-яких клопотань від них не надійшло.
Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_17 також належним чином повідомлялися судом про дату та час судового засідання, однак до суду не зявився, будь-яких клопотань від них не надійшло.
Представник відповідач ОСОБА_15 щодо задоволення позову не заперечував.
Третя особа без самостійних вимог, Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області та Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, будь-яких клопотань від них не надійшло.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ч.ч.1,2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи.
У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши пояснення представника позивача, витребувавши необхідні матеріали, дослідивши та оглянувши наявні в матеріалах справи письмові докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № 3 (за межами населеного пункту), яка була розташована на території Овідіопольського району та отримана нею у власність відповідно до розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Ради народних депутатів Овідіопольського району Одеської області від 30 серпня 2002 року № 583 та державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ОД № 047381 від 14.05.2003 року.,в якому кадастровий номер відсутній.
Для приведення правовстановлюючих документів до вимог законодавства, в тому числі Закону України «Про державний земельний кадастр» вона звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр земельних послуг» для розробки технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Таким чином, ОСОБА_1 не може отримати кадастровий номер на свою земельну ділянку у звязку з тим, що на туж саму земельні ділянку вже виданий державний акт на імя ОСОБА_2 з кадастровим номером, що підтверджує доводи позивача щодо наявності порушення прав власності ОСОБА_1 щодо володіння, користування та розпорядження своєї земельної ділянки.
Дані факти стали відомі позивачу з листа № 54/1 від 02.02.2017 року.
Згідно з ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.
Згідно з ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно пп. б), г), д) ч. З ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.
Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ N 27 від 16.04.2004 р. визначено, що згідно з статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).
Відповідно до пп. 10, п.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконним рішення, дій чи діяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на захист свого порушеного права у встановленому законом судовому порядку.
Підставою для видачі державного акту ОСОБА_20 є рішення ОСОБА_3 селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 12 грудня 1998 року за
№ 80/8, як вказано в державному акті.
Відповідно до листа Відділу Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області № 18-18-38/941 від 09 липня 2010 року технічна документація або інші відомості про присвоєння адрес земельним ділянкам по вул. Учнівська смт. Авангард у відділі Держкомзему у Овідіопольському районі відсутні. Вказана вилиця розташована за межами населеного пункту смт. Авангард та раніше до меж вказаного селища не входила.
Відповідно до листа відділу держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області № 18-18-38/941 від 09 липня 2010 року та відділу земельних ресурсів у Овідіопольському районі № 18-Т-2008/49/32 від 08.04.2008 року вулиця, на які розташовані земельні ділянки ОСОБА_1 розташована за межами населеного пункту.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно з ч. 2 ст. 122 Земельного кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до вимог абзацу першого пункту 12 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.
Тобто, селищні ради мають право передавати земельні ділянки, які знаходиться на території такої територіальної громади (селища), а районні державні адміністрації передавати земельні ділянки, які знаходиться за межами території сіл, селищ, але на території району.
Тому розпоряджатися земельними ділянками, на які виданий державний акт ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та приймати рішення щодо передачі їх у власність в період 1998 року мала право тільки Овідіопольська державна районна адміністрація, а не Авангардська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, у звязку з тим, що вказані земельні ділянки до меж населеного пункту в 1998 році не входили.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Крім того, листом ОСОБА_3 селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 348-02-12 від 12.07.2010 року вказано, що до 2006 року територія селища Ленінське фактично була розташована на землях Авангардівьскої селищної ради, в тому числі і вулиця Учнівська. Але облік всіх землевласників і землекористувачів по Ленінське, прописка громадян велася структурними підрозділами м. Одеси. З 2006 року, у відповідності до Постанови Верховної Ради України «Про зміну меж міста Одеси Одеської області» від 07 лютого 2002 року № 3064-ІІІ частину земель Авангардської селищної ради Овідіопольського району площею 329,0 га знято з обліку селищної ради та взято на облік, в віданні та адміністративно-територіальне управління Одеської міської ради, в тому числі і вул. Учнівську та землю, на якій знаходиться ділянки громадян ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_21
ОСОБА_3 селищна рада ніякої нумерації будинків по вул. Учнівська не проводила.
Рішень 80/8 від 21 грудня 1998 року ОСОБА_3 селищна рада не приймала, що підтверджується листом ОСОБА_3 селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 348-02-12 від 12.07.2010 року.
Крім того, відповідно до вищевказаного витягу вказано, що з відповіді Овідіопольської районної державної адміністрації за № 701/01-15/01/853 від 12.03.2013 року в архівних документах ОСОБА_3 селищної ради Овідіопольського району Одеської області останнє засідання в 1998 році відбулося 21.12.1998 році, а рішення, яке було ним прийняте було зареєстровано під № 79.
Таким чином, суд приходить до висновку та погоджується з доводами позивача про те, що Авангардська селищна рада Овідіопольського району Одеської області не тільки не приймала рішення за № 80/8 від 21.12.1998 року, але і прийняття такого рішення не входило до компетенції селищної ради відповідно до норм законодавства, яке діяло на час винесення рішення, а саме в 1998 році
Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.
Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ N 27 від 16.04.2004 р. визначено, що згідно з статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму ВСУ N27 від 16.04.2004 р. розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.
Відповідно до ухвали Верховного суду України від 08 червня 2011 року вказано, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акту на право приватної власності на земель ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.
Згідно з постановою Верховного суду України від 26 вересня 212 року за №6-103цс12 державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом, який не мав на це законних повноважень, визнається недійсним.
Таким чином, державний акт визнається недійсним в тому числі, у разі недійсності, нікчемності або відсутності рішення органу місцевого самоврядування або органів виконавчої влади про передачу земельної ділянки у власність громадянину відповідно до норм чинного законодавства.
Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
У звязку з тим, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_2 ОСОБА_24 ЯД № 786331 від 29 грудня 2007 року видавався на підставі рішення Авангардська селищна рада Овідіопольського району Одеської області № 80/8 від 21.12.1998 року, якого не існує та яке органом місцевого самоврядування не приймалося, то державний акт ОСОБА_2 підлягає визнанню недійсним через відсутність підстав для його видання, що в свою чергу вказує на його незаконність.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі , 2) визнання правочину недійсним.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
В той же час позовні вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення меж земельних ділянок, які перебувають у власності та користуванні інших осіб суд вважає такими, що не підлягають задоволенню у звязку з наступним.
Відповідно до вимог ОСОБА_1 просить встановити межі наступних земельних ділянок:
- земельної ділянки № 2 по вулиці Учнівській в м.Одесі площею 0,1000 га, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_16 на підставі дозволу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (№ Т-1631) від 07 липня 2005 року;
- земельної ділянки № 11 по вулиці Учнівській в м.Одесі площею 0,988 га, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_11 на підставі дозволу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (№ К-1770) від 15 липня 2005 року
- земельної ділянки № 9 по вулиці Учнівській в м.Одесі площею 0,1000 га, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_12 на підставі дозволу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (№ К-2224) від 18 серпня 2005 року,
- земельної ділянки № 1 по вулиці Учнівській в м.Одесі площею 0,1000 га, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_12 на підставі дозволу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (№К-1632) від 07 липня 2005 року ;
- земельної ділянки № 8 по вулиці Учнівській в м.Одесі площею 0,1500 га, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_5 на підставі дозволу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (№ І-1553) від 06 липня 2005 року;
- земельної ділянки № 12 по вулиці Учнівській в м.Одесі площею 0,1000 га, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_7 на підставі дозволу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (№І-1891) від 03 серпня 2005 року;
- земельної ділянки № 10 по вулиці Учнівській в м.Одесі площею 0,1000 га, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_14 на підставі дозволу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (№ Щ - 1771) від 15 липня 2005 року.
Підставами для користування таким майном вищевказаних осіб є Дозволи Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 2005 року про складання проекту землеустрою по передачі у власність та видачі державного акту на земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд на території ОСОБА_3 селищної ради Овідіопольського району (за межами населеного пункту). Проект землеустрою необхідно було подати для розгляду та затвердженню в установленому порядку.
Однак, як встановлено судом проект землеустрою по всім вищевказаним земельним ділянкам виготовлений не був, державні акти на земельні ділянки не було отримано.
Згідно ст. 126 ЗК України (яка була чинна на час видачі дозволів, а саме на 2005 рік) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.
Відповідно до стаття 126 ЗК (яка чинна на теперішній час) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01.01.2013 право власності на земельну ділянку, при її формуванні, посвідчується на загальних засадах посвідчення права власності на обєкти нерухомого майна, тобто свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Таким чином, у ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_14 право власності на земельні ділянки відсутнє.
Відповідно до аналізу положень ЦК, ЦПК, ст. 152 ЗК України у звязку з відсутністю права власності на земельні ділянки захист таких прав, у звязку з встановлення меж земельних ділянок неможливий.
Крім того, суд звертає увагу на те, що Дозволи Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 2005 року про складання проекту землеустрою по передачі у власність та видачі державного акту на земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд не містять будь-якої інформації щодо місця розташування (в тому числі будь-якої адреси) таких земельних ділянок, що позбавляє суд можливості вирішити питання щодо встановлення меж таких ділянок.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення меж земельних ділянок ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_14 у звязку з наявністю дозволів про складання проекту землеустрою по передачі у власність та видачі державного акту не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 стосовно встановлення меж земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_10, то відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, для вирішення питання щодо встановлення меж земельних ділянок має право звернутися тільки власники таких земельних ділянок, а саме ОСОБА_10 або ОСОБА_6. Через те, що таких позовів предявлено не було, суд не вбачає можливості вищевказані позовні вимоги задовольнити.
08.04.2008 року листом за № 18-Т-2008/49/32 відділ земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області вказав, що земельна ділянка, яка знаходиться у власності ОСОБА_1 на підставі постанови Верховної Ради України № 3064-III від 07.02.2002 року відійшла до складу земель міста Одеси.
Згідно з ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» увипадках, коли вимоги пов'язуються з визнанням права на земельну ділянку, встановленням порядку користування земельною ділянкою чи усуненням перешкод у цьому, іншими вимогами з приводу земельної ділянки чи розташованої на ній нерухомості, зокрема про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, суди обов'язково застосовують правила про виключну підсудність.
Таким чином, у звязку з тим, що земельна ділянка, як належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходиться в межах міста Одеси, а саме в Малиновському районі м. Одеси, то позивач вірно визначив підсудність та звернувся саме до Малиновського районного суду м. Одеси.
Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 60, 212-215 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 селищної ради Овідіопольського району Одеської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, треті особи: Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання недійсним державного акт на право приватної власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації такої земельної та встановлення меж земельних ділянок, які перебувають у власності та користуванні осіб задовольнити частково.
Рішення суду є підставою для скасування реєстраторами права власності гр. ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки податків: НОМЕР_1) на земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Учнівська, 20 за кадастровим номером :20:027:0012 та для внесення Управлінням Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області (м. Одеса, вул. Космонавтів, 36) відповідних змін у Поземельну Книгу;

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ