АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Костюк Л.С.

за участю представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2017 року про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_6 звернувся із вказаним позовом до ОСОБА_4, а ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2017 року задоволено його заяву про забезпечення позову та накладено арешт на торговий центр, належний відповідачу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із даною ухвалою, ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про належність арештованого майна на правах спільної сумісної власності подружжя їй та ОСОБА_4, та через порушення її прав просить вищезазначену ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості,

Справа № 723/402/17-ц Провадження 22-ц/794/650/17 Категорія 27

Головуючий у 1-й інстанції Дедик Н.П. Доповідач Лисак І.Н.

потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, крім іншого, позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9 рекомендовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Забезпечуючи позов суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду за майновим спором.

Про те, відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 14.04.2004 року перебувають у шлюбі.

Згідно із інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №82586073 від 16.03.2017 року (а.с.20-23) ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 17.08.2015 року належить торговий центр за адресою: АДРЕСА_1.

Ст.60 Сімейного кодексу України презюмує належність набутого подружжям під час шлюбу майна до спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.137 та ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно абз.4 п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

П.33 цієї Постанови визначає, що застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

З аналізу вказаних норм та роз'яснень вбачається, що власник (співвласник) майна при наявності перешкод у реалізації прав на майно, не пов'язаних із позбавленням володіння, має можливість на його судовий захист у встановлений законом спосіб, а саме шляхом пред'явлення позову про виключення майна з-під арешту, а не оскарження його накладення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо підстав забезпечення позову та не створюють наслідків його скасування.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене ухвала Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2017 відповідає нормам процесуального права, а доводи апеляційної скарги її законність не спростовують.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2017 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: