Справа № 140/90/17 Провадження № 22-ц/772/1139/2017Головуючий в суді першої інстанції Науменко С. М.
Категорія 50Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини.

Посилається на те, що вона та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 30 квітня 2009 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції Вінницької області.

Від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний момент проживає разом зі позивачкою та знаходиться на її утриманні.

З 27 вересня 2015 року вони з донькою проживають окремо від її батька.

Позивач зазначає, що донька ОСОБА_4 потребує постійного лікування.

В даний час позивач перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку (оскільки донька дуже хвороблива), на її утриманні знаходиться син від першого шлюбу ОСОБА_5, який навчається на платній основі, а сама позивач також навчається на останньому курсі в університеті «Україна», умови її проживання досить посередні.

Крім того, позивач з 2004 року хворіє на церебральний арохноідіт, вегето-судинна дистонія по змішаному типу, запалення мозкової оболонки. Інших доходів вона не має, а тому потребує від відповідача аліментів в твердій грошовій сумі для їхньої доньки ОСОБА_4 для можливості забезпечення її гідних умов для життя та навчання.

Добровільно про сплату аліментів домовитися з відповідачем відповідно до ст. 81 СК України їм не вдалося , тому вона змушена звернутися з даного питання до суду.

Позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дочки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення повноліття.

Водночас, позивач зазначила, що відповідач отримує пенсію, займається підприємницькою діяльністю, отримує від неї дохід, а також має постійний дохід від банківських вкладів, володіє нерухомим і рухомим майном, тому має можливість сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн. щомісяця.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, жителя АДРЕСА_2, не працюючого, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки АДРЕСА_1, аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча гривень) щомісячно починаючи з 28.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 640 гривень судового збору.

Рішення в частинні стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі позивач у справі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5000 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції скаржник - позивач у справі ОСОБА_2 та її адвокат Красномовець Н.П. апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач ОСОБА_3 та його адвокат Дроненко Ю.В. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність на необґрунтованість.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в даний час проживає і знаходиться на утриманні у своєї матері ОСОБА_2

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають сплаті позивачем на утримання доньки, суд першої інстанції врахував, що відповідач на момент розгляду справи знятий з обліку як фізична особа-підприємець, що підтверджується відповідною довідкою, згідно із рішенням мирового судді Нефтеюганського району Ханти-Мансійського автономного округу Російської Федерації від 09 жовтня 2006 року сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, є пенсіонером і має на утриманні матір похилого віку та дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз'яснює, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В апеляційні скарзі позивач зазначає про те, що відповідач займається підприємницькою діяльністю і та отримує від неї дохід, тому має можливість сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн. Однак такі доводи колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки згідно із даними державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична особа - підприємець, займався підприємницькою діяльністю, основним видом якої була діяльність із забезпечення фізичного комфорту (код КВЕД 96.04), однак 22 лютого 2017 року був знятий з обліку, про що у зазначеному реєстрі зроблено відповідний запис №626. (а.с. 86). Таким чином, на момент ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, відповідач вже не мав права здійснювати підприємницьку діяльність.

Твердження позивача, про те, що відповідач використовує належну йому на праві власності земельну ділянку та отримує від цього дохід, судом не можуть бути враховані оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Також позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її доводів щодо наявності у власності відповідача транспортного засобу та використання його з метою отримання доходу.

Доводи апелянта про те, що на постійне лікування, яке необхідне доньці, розвиток додаткових здібностей їй доводиться витрачати значні кошти, суд відхиляє, оскільки відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Однак, під час розгляду даної справи позивачем така вимога заявлена не була. Таким чином, позивач має право звернутися із відповідним позовом про стягнення додаткових витрат на дитину.

В апеляційній скарзі позивач також стверджує, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не взяв до уваги її стан здоров'я, однак, суд критично оцінює такі доводи. Як убачається із медичної довідки, що міститься в матеріалах справи, позивач дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Немирівської центральної лікарні, має певні порушення здоров'я, що потребують лікування, однак попри хворобливий на даний час стан здоров'я, позивач є молодою працездатною особою, медичних протипоказань чи висновків відповідних медичних лікарських комісій щодо обмеження або заборони працевлаштування не має.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з огляду на те, що розмір прожиткового мінімуму для дитини віком дітей віком від 6 до 18 років відповідно до ст. 7 Закону «Про Державний бюджет України на 2017 рік» станом на дату ухвалення рішення складав 1689 гривень, враховуючи, що джерелом доходів відповідача є пенсія, розмір якої становить 9 662, 47 російських рубля, а це приблизно дорівнює 2 185,97 гривень відповідно до курсу російського рубля в Україні станом на грудень 2016 року, а також те, що з нього згідно із рішенням суду стягуються аліменти на утримання сина від іншого шлюбу і від сплати яких він не був звільнений, суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно.

Суд першої інстанції взяв до уваги реальні можливості відповідача і потреби його неповнолітньої дитини, а також те, що обов'язок утримувати дитину є обов'язком обох її батьків, дійшов правильного висновку, що зазначена сума, яка буде стягуватись як аліменти на утримання дитини буде обґрунтованою та законною.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності у відповідача можливості сплати ним аліментів у заявленому позивачкою розмірі. Усі зазначені позивачем обставини та надані ним докази належним чином оцінені в рішенні суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 182 СК України суд першої інстанції в повному обсязі врахував зазначені обставини при вирішенні позову в частині визначення розміру аліментів, а тому доводи відповідача щодо того, що вони залишились поза увагою суду першої інстанції є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи і висновками суду першої інстанції.

Згідно із ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Таким чином, колегія суддів переконана, що судом першої інстанції повно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи, в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об'єктивний склад, права та обов'язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

В той же час, виходячи із змісту ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відтак, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його звернення до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснює сторонам їх відповідальність за прострочення сплати аліментів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: