Судді Апеляційного суду Львівської області Савуляка Р.В. стосовно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ПАТ «Галичфарм» до ОСОБА_1, з участю третіх осіб: Львівської міської ради, Державного земельного агентства у м. Львові, ОСОБА_2 про визнання погодженим акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки; зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Галичфарм», з участю третіх осіб: Львівської міської ради, Державного земельного агентства у м. Львові, ОСОБА_2, про відновлення історичних меж земельної ділянки, визнання узгодженим акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки,-
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2016 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів - відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2017 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 грудня 2016 року - залишено без змін.

Стосовно названого рішення на підставі ст. 19 ЦПК України висловлюю таку думку.

Відмовляючи у задоволенні первісного та зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність цивільно-правового спору між сторонами, оскільки підписання акту погодження меж не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь - яких інших прав у процедурі приватизації.

Спір про право породжується не відмовою суміжного землекористувача підписати акт узгодження меж, а рішенням органу місцевого самоврядування про затвердження (погодження) технічної документації із землеустрою.

З таким висновком суду погодитись не можу із наступних підстав.

Як зазначено у ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

У відповідності до ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.159 ЗК України земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у місячний термін з дня подання заяви.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року зазначено, що суди мають захищати права всіх суб'єктів права власності на землю та на господарювання на ній при вирішенні земельних спорів. Пунктом 4 Постанови визначено, що згідно зі статтею 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні громадян заявників.

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ «Галичфарм» згідно договору оренди від 20 березня 2003 року являється фактичним користувачем земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В оренду на 10 років передається земельна ділянка площею 4865 кв.м. (у тому числі в межах червоних ліній 0,0171 га; під забудовою 0,1673 га; під твердим покриттям 0,1928га; відкриті землі 0,1264 га).

Ухвалою Львівської міської ради від 29.01.2015р. № 4323 «Про погодження ПАТ «Галичфарм» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 (а.с.4) погоджено ПАТ «Галичфарм» місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5077 га (у тому числі площею 0,0145 га у межах червоних ліній) на АДРЕСА_2 для обслуговування будівель та споруд майнового комплексу.

На виконання вимог земельного законодавства ПАТ «Галичфарм» проводить погодження меж вказаної земельної ділянки з суміжними землекористувачами, шляхом підписання актів встановлення та узгодження меж землекористування на місцевості.

Суміжним користувачем є ОСОБА_1., якій згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №4-334 від 13 березня 2007 року, що зареєстроване в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22 березня 2007 року на праві власності належить житловий будинок зі всіма приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_3.

Згідно наявного в матеріалах справи плану земельної ділянки (а.с.5), межа земельної яка знаходиться у користуванні ПАТ «Галичфарм» частково проходить по стіні житлового будинку ОСОБА_1. (межа нанесена на плані літерами А-Б).

З метою забезпечення прав суміжного землекористувача (у даному випадку ОСОБА_1.) на обслуговування будинку по АДРЕСА_3, ПАТ «Галичфарм» запропонував ОСОБА_1. погодити межі на відстані два метри від стіни її будинковолодіння по всій довжині, згідно акту №1 встановлення і узгодження меж земельної ділянки на місцевості від 31 липня 2015 року (а.с.8).

Також ОСОБА_1. у 2013 року до Львівської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічних документів із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок.

Ухвалою Львівської міської ради від 26 грудня 2013 року її надано дозвіл на виготовлення технічних документів із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок по АДРЕСА_3 (а.с.64).

ОСОБА_3 не погоджується, щоб межа земельної ділянки ПАТ «Галичфарм» проходила по стіні її житлового будинку, чи на відстані два метри від стіни її будинку, і запропонувала підписати акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем ПАТ «Галичфарм» відстані п'ять метрів від стіни її будинковолодіння по всій довжині (від точки В до точки А на план-схемі (а.с.62-63)), на що не погоджується ПАТ «Галичфарм».

Дане питання слухала узгоджувальна комісія для вирішення земельних спорів Львівської міської ради, яка згідно протоколу №160 від 21 серпня 2015 року, в межах своїх повноважень, рекомендувала погодити межу між земельними ділянками на умовах добросусідства у добровільному порядку, а у випадку недосягнення згоди між суміжними землекористувачами у судовому порядку.

Сторони не можуть у добровільному порядку погодити межу між земельними ділянками на умовах добросусідства у добровільному порядку, узгоджувальна комісія для вирішення земельних спорів Львівської міської ради 21 серпня 2015 року не прийняла жодного рішення з приводу земельного спору (по суті спір зайшов у глухий кут), відтак, лише суд у відповідності до абзацу 2 ст.124 Конституції України, положень ст.ст. ст. 152, 158,159 ЗК України зобов'язаний вирішити даний юридичний спір.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність цивільно-правового спору між сторонами, як підставу для відмови у задоволенні первісного та зустрічного позову.

По суті спору висловлюю таку думку.

Як убачається із витягу з нотаріального акту нотара у Львові за №5804, збереженим 12 серпня 1926 року (переклад з польської мови. Реєстраційний №5896 від 17 липня 1948р), що було зареєстровано в кадастрових книгах за №730 від 19 липня 1948 року та у Львівському інвентаризаційному бюро 11 серпня 1948 року - 12 серпня 1926 року житловий будинок АДРЕСА_3 разом із земельною ділянкою на той час - гр.парц.№323/5 і 323/6 городів, на підставі договору купівлі-продажу належав ОСОБА_4 (бабуся позивачки ОСОБА_1.) дівоче прізвище - ОСОБА_4, прізвище першого шлюбу ОСОБА_4 та прізвище другого шлюбу - ОСОБА_4 та її неповнолітній дочці ОСОБА_5 на той час - нерухомість іп.пок. №1106 гр.кн.кад. селище Знесіння.

31 березня 1947 року складено Генеральний план (схема), масштаб 1:500 садибної ділянки по АДРЕСА_3 де вказано: розмір ділянки та нанесено розмір будинку та межі буд АДРЕСА_3 і буд АДРЕСА_2. Зазначено, що огорожа садиби - дерев'яний двометровий «забор» (а.с.69).

Рішенням №1936 від 15 грудня 1953 року Виконавчого комітету Львівської міської ради залишено у користуванні земельні ділянки відповідно до існуючих норм за землекористувачами в таких розмірах:за будинком нр.АДРЕСА_3 (назва вулиці на той час), який знаходиться в особистому користуванні гр.-н ОСОБА_6 та ОСОБА_5. присадибну ділянку площею 401,6 кв.м. по половинній ідеальні частині.

24 грудня 1953 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації було проведено обмір та реєстрацію земельної ділянки, за які ОСОБА_7 та ОСОБА_5. оплатили рахунок «Счет №4031 від 24 грудня 1953»р, оскільки земля у цей час у власність не передавалася.

У 1954 р. на ім'я ОСОБА_5. та ОСОБА_6 житловим управлінням Львівського відділу комунального господарства було видано Свідоцтво про право власності на будівлю.

У 1986 році після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будинок був успадкований ОСОБА_8 (мати ОСОБА_1.), що підтверджують Свідоцтва про право зареєстровані в реєстрі за №2653 від 15 квітня 1986р. та №3032 від 25 червня 1986р., в яких зазначено, що майно складається з цегляного будинку з відповідною частиною господарських будівель, розміщених на земельній ділянці площею 513 кв.м (а.с.146-152).

У той же час, у період 1950-1956 років, коли родина ОСОБА_4 була виселена на спец. поселення у Сибір (а.с.78), Радянською владою було демонтовано дерев'яну огорожу, що проходила по межах із землекористувачами АДРЕСА_2, на відстані більше п'ять метрів від стіни будинку (зі сторони сьогодні ПАТ «Галичфарм»), а вже нова огорожа (зі сторони АДРЕСА_2) була встановлена з цегли, яка була прилаштована до стіни будинку ОСОБА_1.

Зазначена обставина підтверджується також висновком №034/15 будівельно-технічного дослідження складеного експертом будівельником, згідно якого встановлено, що з 1947 року до червня 2015 року земельна ділянка по АДРЕСА_3 змінювалась наступним чином:

конфігурація земельної ділянки з форми прямокутної трапеції стала багатокутною неправильної форми;

параметри земельної ділянки:

станом на 1947рік були від т. А:19,0 м;25,0 м;19 м; 23,0 м;

станом на червень 2015 року наявні від т.А:20,55м;2,24м;2,54;8,8м; по житловому будинку - (11,0м;8,8м) 8,82м;32,13м;

площа земельної ділянки зменшилась з 456кв.м. до 409 кв.м., тобто на 47 кв.м.(див:дослідження і додатки до Висновку).

Відстані від житлового будинку літ.»А-1» до меж будинковолодіння по АДРЕСА_3 з 1947 року до червня 2015 року зазнали суттєвих змін (див. таблицю №2 дослідження і таблицю №3 додатку до Висновку).

Під суттєвими змінами розуміється саме те, що частина земельної ділянки у АДРЕСА_3, яку у свій час (12 серпня 1926 року) придбали ОСОБА_4, ОСОБА_5., а у подальшому успадкували ОСОБА_8 та ОСОБА_1., і яка є спірною, була конфіскована у власників, зарахована до земель міста, а в подальшому (з 2003 року) передана в користування ПАТ «Галичфарм».

Дана обставина не заперечувалася ПАТ «Галичфарм» в суді апеляційної інстанції.

При вирішенні звернення ПАТ «Галичфарм» від 14 липня 2015 року №2-13369 щодо погодження межі між земельними ділянками на АДРЕСА_1, і АДРЕСА_3 узгоджувальна комісія для вирішення земельних спорів Львівської міської ради рекомендувала погодити межу між земельними ділянками на умовах добросусідства у добровільному порядку, а у випадку недосягнення згоди між суміжними землекористувачами - у судовому порядку.

В судове засідання представники Львівської міської ради не з'являлись, своєї позиції з приводу спору не висловили, що дає підстави для висновку про те, що остання не претендує на спірну частину земельної ділянки.

Відтак вважаю, є підстави для вирішення по суті спору - задоволення зустрічного позову ОСОБА_1. до ПАТ «Галичфарм» щодо визнання узгодженим Акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки гр. ОСОБА_1. від 22 липня 2015 року, що знаходиться і зазначена в Акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки від літери В до літери А суміжний землекористувач ПАТ «Галичфарм» АДРЕСА_2 з відстанню від стіни житлового будинку АДРЕСА_3, шириною 5 (п'ять) метрів по всій довжині межі земельної ділянки збоку АДРЕСА_2, без підпису суміжного землекористувача - ПАТ «Галичфарм» та відмову у задоволенні первісного позову ПАТ «Галичфарм», що відновить історичні межі земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_3, і не порушить прав та майнових інтересів ПАТ «Галичфарм».

В даному випадку необхідно враховувати баланс інтересів між ОСОБА_1., яка хоче відновити історичні межі свого будинковолодіння (частину земельної ділянки для обслуговування будинку) та інтересами комерційного підприємства, для яких спірна частина земельної ділянки не впливає на їхню господарську діяльність.

Таке рішення узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні спорів зазначеної категорії.

Європейський суд з прав людини надає певного значення поняттю власності.

Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об'єктами були:

усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (Marckx v. Belgium), рішення від 27 квітня 1979 р., п. 64), тобто наявне майно ("existing possessions");

нерухомість, зокрема, маєтки («Колишній Король Греції та інші проти Греції» (The Former King Of Greece and Others v. Greece), заява № 25701/94, рішення від 23 листопада 2000 р.), земельна ділянка та будинок, будинки («Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), рішення від 23 вересня 1982 р., заяви №№ 7151/75; 7152/75, серія А, № 52) та інша нерухомість;

прибутки, що випливають з власності, зокрема орендна плата (рента), передбачена договором, добровільно укладеним відповідно до законодавства («Мелахер та інші проти Австрії» (Mellacher and Others v. Austria), заяви №№ 10522/83; 11011/84; 11070/84, рішення від 19 грудня 1989 р.);

рухоме майно, наприклад, картина (зокрема, «Портрет молодого селянина» Ван Гога був предметом розгляду у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [GC] від 5 січня 2000 р., заява № 33202/96), або речі особи, що знаходяться в її помешканні («Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine), заява № 47148/99, рішення від 22 лютого 2005 р.);

банківські внески («Гайдук та інші проти України» (Gayduk and Others v. Ukraine) (Остаточна ухвала щодо прийнятності заяв № 45526/99 […], поданих Іваном Юрійовичем Гайдуком та іншими проти України від 2 липня 2002 р.);

частка у пенсійному фонді («Мюллер проти Австрії», ухвала щодо прийнятності Заяви № 6849/72, поданої Christian Muller v. Austria від 16 грудня 1974 р.;

кошти/присуджені суми, належні до виплати заявникам на підставі остаточного і обов'язкового до виконання арбітражного рішення («Грецькі нафтопереробні заводи "Стран" та Стратіс Андреадіс проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), заява № 13427/87, рішення від 21 листопада 1994 р.);

кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню («Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, рішення від 7 травня 2002 р., п.40);

Суд звертає увагу на свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання рішення на його чи її користь становить втручання у право на мирне володінням майном, як вказано у першому реченні пункту першого статті 1 Першого протоколу.

Рішення у справах «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia) від 7 травня 2002 р., заява № 59498/00, п.40; «Ясіуньєне проти Литви» (Jasiuniene v. Lithuania) від 6 березня 2003 р., заява № 41510/98, п. 45.

«активи», які можуть виникнути, зокрема на підставі позову про відшкодування шкоди, який виникає з її заподіянням («Прессос Компанія Нав'єра С.А. та інші проти Бельгії» (Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium) (1), заява № 17849/91, рішення від 28 жовтня 1995 р.;

«правомірні очікування» / «законні сподівання» вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу (наприклад, правомірні сподівання бути здатним здійснювати запланований розвиток території, з огляду на чинний на той час дозвіл на промислове освоєння землі (Справа «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява № 12742/87, рішення від 23 жовтня 1991 р.);

майнові права, наприклад, набуте на підставі заповіту право на одержання орендної плати (ренти) за користування земельною ділянкою (ухвала щодо прийнятності заяви № 10741/84 S. v. the United Kingdom від 13 грудня 1984 р.);

приватновласницькі інтереси, визнані відповідно до національного права (Справа «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), рішення [GC] від 5 січня 2000 р., заява № 33202/96);

акцій компанії (ухвала щодо прийнятності Заяв №№ 8588/79 та 8589/79 Lars Bramelid and Anne-Marie Malmstrom v. Sweden від 12 жовтня 1982 р.; «"Совтрансавто-Холдинг" проти України» (Sovtransavto Holding v. Ukraine), заява № 48553/99, рішення від 25 липня 2002 р.;

патенти;

«гудвіл» (goodwill) - накопичені нематеріальні активи підприємства, що включають її найменування, репутацію, ділові зв'язки (в тому числі клієнтуру), товарні знаки та ін.; власність «фірми» («Ван Марле та інші проти Нідерландів» (Van Marle and Others), заяви № 8543/79, 8674/79, 8675/79 та 8685/79, рішення від 3 червня 1986 р.;

інше «майно», що «становить економічну цінність», зокрема необхідні для здійснення підприємницької діяльності дозволи чи ліцензії (справа «"Тре Тракторер Актіболаґ" проти Швеції» (Tre Traktorer Aktiebolag v. Sweden), рішення від 7 липня 1989 року, серія A, № 159).

Отже, поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції має автономне значення. Це, насамперед, означає, що національне законодавство держав-учасниць Конвенції не може вважатися остаточним при з'ясуванні його змісту.

Суд повторює, що поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу (див. рішення щодо прийнятності у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland) [ВП], заява № 31443/96, п. 98, ECHR 2002-X).

Такі ситуації вимагатимуть від органів правосуддя, враховуючи вимоги Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, вирішення справ з урахуванням не лише національного законодавства, але й Конвенції та практики ЄСПЛ.

У справі що переглядалася позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1. просить відновити історичні межі земельної ділянки, отриманої у спадщину, наводячи відповідні докази та обґрунтування своїх вимог, які залишилися поза увагою суду.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області Савуляк Р.В.