Справа №484/464/17 29.05.2017 29.05.2017 29.05.2017
Провадження №22-ц/784/1209/17
Справа № 484/464/17 Головуючий у 1 інстанції Максютенко О.А.
Провадження №22-ц/784/1209/17 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П. Категорія - 39
У Х В А Л А

іменем України

29 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Серебрякової Т.В. та Галущенка О.І.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

за участі:

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2017 року ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и л а :

13 лютого 2017 року ОСОБА_2 пред'явив до ОСОБА_4 та Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Його батько - ОСОБА_5 був засновником та головою фермерського господарства «Свобода» (надалі за текстом - ФГ «Свобода»).

Рішенням 8 сесії Первомайської районної ради 21 скликання від 22.04.1991 року № 87 батькові у довічне право успадковуваного володіння землею для ведення фермерського господарства була надана земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 18,40 га, в межах Мигіївської сільської ради Первомайського району, про що отримано Державний акт на право користування землею, який пізніше було втрачено.

18 червня 2011 року батько помер, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне йому за життя рухоме та нерухоме майно.

Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є він, його сестра - ОСОБА_4 та дружина померлого - ОСОБА_6.

Він та сестра прийняли спадщину, звернувшись в установлений законом строк до нотаріальної контори із відповідними заявами.

31 серпня 2012 року вони обидва отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, успадкувавши у такий спосіб в рівних частках житловий будинок № АДРЕСА_1 та присадибну земельну ділянку, площею 0,24 га.

Крім того, позивач став членом та головою ФГ «Свобода», у зв'язку з чим просив нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 18,40 га, проте нотаріус йому в названій вимозі відмовив, мотивуючи це тим, що земля не перебувала у власності батька, а була надана в користування для ведення фермерського господарства.

Посилаючись на відсутність іншого способу захисту права на вказану земельну ділянку, просив позов задовольнити.

Відповідачі у судовому засіданні позов визнали і не заперечували проти його задоволення.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2017 року в задоволені позову відмовлено за його безпідставністю.

ОСОБА_2 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилався на невідповідність судового рішення дійсним обставинам справи та порушенням районним судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без змін, оскільки суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що позивачем не надано суду доказів того, що спадкодавець за життя переоформив у встановленому законом порядку надане йому право постійного користування земельною ділянкою у право власності, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання такого права в порядку спадкування.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, відповідно до ст. 81 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Таким чином, зазначені норми встановлюють нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта на право власності та державною реєстрації цього права.

Ще одною законною підставою знаходження землі у громадян є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Так, згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим, статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Як вбачається з ксерокопії свідоцтва про народження позивача (а.с. - 4), копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 (а.с. - 5); копії спадкової справи № 453/2011 (а.с. - 37-72) спірну земельну ділянку спадкодавець отримав на підставі рішення Рішенням 8 сесії Первомайської районної ради 21 скликання від 22.04.1991 року № 87 у довічне право успадковуваного володіння землею (а.с. - 97-99) для ведення фермерського господарства, головою якого був. Після набрання чинності Земельним кодексом він не отримав цю земельну ділянку у власність і не уклав з власником будь-якого цивільно-правового договору щодо неї, через що вона не може входити до складу спадщини і право на неї припиняється зі смертю особи, яка нею володіла. 20 червня 2011 року помер ОСОБА_5 у зв'язку з чим у його сина ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_4 виникло право на спадкування майна належного йому майна. Ті це право використали і успадкували по ? частині на житловий будинок АДРЕСА_1 та по ? частині земельної ділянки розміром 0,24 га. Спірна земельна ділянка, з наведених вище причин, залишилася не успадкованою і підстав, для зміни, у бажаний стороною позивача спосіб, її правового статусу, з об'єкту права володіння на об'єкт права власності, у судів немає, бо інше суперечило б нормам земельного законодавства.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і районний суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова