Справа № 463/2912/16-ц
Провадження № 2/463/305/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Грицка Р.Р.,

при секретарі Кисиличин М.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача, третьої особи про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири № 9 в будинку № 10 на вул.В.Івасюка в м.Львові.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона зареєстрована в даній квартирі, як член сімї власника майна її дочки ОСОБА_4 Окрім неї в квартирі зареєстрована донька ОСОБА_4 та донька ОСОБА_4 - ОСОБА_5 Однак, в квартирі фактично проживає лише вона та її син ОСОБА_3, який зареєстрований в іншій квартирі, співвласником якої являється. З моменту вселення у квартиру, відповідач користується комунальними послугами, але не несе витрат по їх оплаті. Крім цього, безпідставно користується її майном, створює перешкоди для її проживання у квартирі, вчиняючи безпідставні сварки в ході яких принижує її та висловлюється у грубій формі. З приводу неправомірних дій відповідача вона зверталася у правоохоронні органи. А тому просить позов задовольнити.

В процесі розгляду справи, третя особа ОСОБА_4 заявила самостійні позовні вимоги, які ухвалою суду від 08.12.2016 року обєднані в одне провадження з первісним позовом. Згідно із заявленими позовними вимогами позивач просить усунути їй перешкоди у користуванні майном, шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири № 9 в будинку № 10 на вул.В.Івасюка в м.Львові.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється одноосібним власником вказаного нерухомого майна згідно зі свідоцтвом про право власності від 06.02.1996 року та договору дарування 2/3 частин квартири, укладеного між ОСОБА_1 та нею. Зазначила, що дійсно вона дозволила певний час відповідачу ОСОБА_3 проживати в належній їй на праві власності квартирі. Однак, після настання подій щодо необхідності самостійного користування та розпоряджання своїм майном на даний час вона не дає згоди на проживання в квартирі відповідача. З вимогою звільнити квартиру вона неодноразово зверталася до ОСОБА_3, однак відповідач відмовляється добровільно звільнити квартиру, чинить їй перешкоди у вільному користуванні та розпоряджанні майном, у звязку із чим просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 01.11.2016 року звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_1 про визнання за ним права на користування квартирою № 9 в будинку № 10 на вул.В.Івасюка в м.Львові. Ухвалою суду 26.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 обєднано в одне провадження із позовними вимогами ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Свої позовні вимоги відповідач ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що він на постійній основі проживає в квартирі № 9 будинку № 10 на вул.В.Івасюка в м.Львові, яка належить на праві власності його сестрі ОСОБА_4 Однак вважає, що в минулому вказана квартира в незаконний спосіб дісталася у власність його матері ОСОБА_1 при поділі подружнього майна, а йому, шляхом обману було надано у власність не ту квартиру, на яку він розраховував. При цьому, оскільки внаслідок такого поділу його батько залишився без майна, він був змушений свою квартиру передати у користування батькові, а сам тимчасово проживав в квартирі своєї дружини. В червні 2005 року шлюб із дружиною вони розірвали, а тому він переїхав проживати в спірну квартиру. Свою ж квартиру він разом із батьком обміняли на іншу квартиру № 19 на вул.Личаківській,84 в м.Львові, та на даний час являються її співвласниками. Однак вказана квартира внаслідок руйнування під дією часу перебуває в аварійному стані та непридатна для життя.

В той же час, з моменту його вселення в спірну квартиру, власник жодних заперечень щодо його проживання не висувала. За період проживання він здійснив ремонт квартири, вставив вхідні двері, встановив камін замість несправного пічного опалення у своїй кімнаті, відремонтував балкон. Усі свої заощадження він вкладає у спірну квартиру, займає там одну кімнату, де знаходяться його особисті речі. В той же час власник квартири в ній не проживає. Іншим співмешканцем являється його матір ОСОБА_1, яка йому створює перешкоди у нормальному проживанні та втручається в його особисте життя. А тому враховуючи його конституційне право на житло, вимоги ст.156 ЖК України щодо права членів сімї власника житлового приміщення на користування цим житлом, просить позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 підтримали позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги. Позов ОСОБА_3 заперечили. Суду пояснили, що дійсно на даний час квартира належить на праві власності доньці позивача ОСОБА_4, однак в квартирі проживає ОСОБА_1, яка у 2005 надала дозвіл відповідачу на його проживання у квартирі. При цьому, ОСОБА_1 вказала, що відповідач є її сином та після дорожньо-транспортної пригоди у 2004 році у нього почалися депресія та негаразди в особистому житті. Після його розлучення вона надала ключі синові та зі згоди доньки дозволила вселитися у квартиру № 9 будинку № 10 на вул.В.Івасюка в м.Львові. Однак, за 12 років його проживання відповідач жодного разу не сплатив комунальні послуги, завіз у квартиру багато особистих речей, меблів. При цьому, ним вчиняють протиправні дії, оскільки він неодноразово її бив, вчиняє з нею скандали з приводу чого вона зверталася у поліцію. На даний час у дочки виникла потреба вселитися у власне житло, однак через проживання там відповідача та відмову добровільно звільнити житло, вона цього не може зробити. А тому вважає їхні вимоги підставними. Одночасно представник позивача зазначила, що відповідач забезпечений іншим житлом, власником якого він являється. В спірній квартирі у нього жодних житлових прав не існує, а тому заявлений відповідачем позов є безпідставним.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала заявлений нею позов та позов ОСОБА_1, у задоволенні позову ОСОБА_3 просить відмовити за його безпідставністю. Зазначила, що вона позбавлена вільного доступу до свого майна квартири № 9 будинку № 10 на вул.В.Івасюка в м.Львові, внаслідок проживання у ній відповідача. На даний час своєї згоди на проживання в квартирі відповідачу вона не надає, ця квартира їй необхідна для власних потреб. Крім цього, матір, яка з її згоди проживає в квартирі, постійно жаліється на порушення правил проживання відповідачем, який щодо неї вчиняє протиправні дії, а також не виносить сміття, не несе витрат по утриманню квартири. Переконана, що у відповідача не виникало жодних прав на її квартиру, а тому заявлений ним позов є безпідставним.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав заявлений ним позов, первісний позов ОСОБА_1 та позов третьої особи ОСОБА_4 заперечив. Вказав, що спірна квартира № 9 будинку № 10 на вул.В.Івасюка в м.Львові була отримана його батьком, а тому є власністю усієї сімї. Крім цього в квартирі він проживає з 2005 року, власник квартири жодних вимог про його виселення до нього не ставила, він вклав в квартиру чималі кошти, а тому набув право на проживання в цій квартирі. Одночасно вважає безпідставними позовні вимоги матері та сестри, оскільки переконаний, що жодних перешкод їм у користуванні квартирою він не вчиняє, а тому в їх задоволенні просить відмовити, власний позов задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд ухвалює рішення про наступне.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру від 06.02.1996 року (а.с.5), угодою про визначення часток від 23.04.2004 року (а.с.6), договором дарування 2/3 частин квартири від 23.04.2004 року (а.с.7), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8), з 23.04.2004 року єдиним власником квартири № 9 будинку № 10 на вул.В.Івасюка в м.Львові являється ОСОБА_4

Як вбачається із довідки ЛКП № 500 (а.с.9) в квартирі № 9 будинку № 10 на вул.В.Івасюка в м.Львові зареєстровані: власник ОСОБА_4 та її дочка ОСОБА_5, а також матір ОСОБА_1

При цьому, судом безспірно встановлено, що в цій квартирі фактично проживає відповідач ОСОБА_3, який вселився туди у 2005 році зі згоди власника квартири.

Однак, на даний час, власник житла ОСОБА_4 та мешканець квартири, її матір ОСОБА_1 звернулися до суду із позовними вимогами про виселення ОСОБА_3 із квартири № 9 будинку № 10 на вул.В.Івасюка в м.Львові у звязку із відсутністю їхньої згоди на проживання в ній відповідача. Відповідач заперечив ці вимоги та одночасно заявив про визнання за ним права на житло виходячи із конституційного принципу права на житло та його права на користування спірної квартирою, як членом сімї власника.

Дійсно, ст.47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло.

Проте таке право не являється безмежним, і зміст реалізації цього права, а саме способи та правові підстави набуття, здійснення та припинення розкриваються через ряд правових норм цивільного та житлового законодавства.

Зокрема, права і обовязки членів сімї власника квартири регулюються статтями 156, 157 ЖК України, ст.405 ЦК України, а права і обовязки наймачів статтями 158170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України.

При цьому, суд переконаний, що відповідач являючись рідним братом власника квартири ОСОБА_4, в розумінні ст.64 ЖК України не являється членом її сімї, а тому права і обовязки членів сімї власника квартири на нього не поширюються. Також у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України ним не представлено суду жодних доказів про те, що вони разом проживали та вели спільне господарство.

Крім цього, суд вважає, що на відповідача не поширюються і житлові права наймача, передбачені іншими нормами житлового та цивільного законодавства, оскільки за змістом ст.158 ЖК України, глави 59 ЦК України такі виникають внаслідок укладення письмового договору найму в установленому порядку на умовах платності. В той же час, відповідачем жодних доказів про укладення такого договору та його виконання в частині внесення плати за житло суду не представлено.

При цьому, суд враховує, що чинне законодавство України не містить заборони проживати будь-якої особи в житловому приміщенні зі згоди його власника. Однак, таке користування житлом повинне відбуватися на умовах добровільності та не порушувати прав власника на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).

Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як судом встановлено, на даний час власник житла квартири № 9 будинку № 10 на вул.В.Івасюка в м.Львові ОСОБА_4 не надає згоди ОСОБА_3 на користування житлом. При цьому, посилання відповідача на обставини про недоведеність позивачем факту відсутності згоди не заслуговують на увагу суду, оскільки сам факт предявлення позову власника квартири до відповідача про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом виселення спростовує доводи відповідача.

В той же час встановлено, що відповідач по даний час проживає у спірній квартирі, в судовому засіданні визнав той факт, що добровільно звільнити квартиру не бажає. При цьому ОСОБА_4 ствердила, що на даний час їй квартира необхідна для власного проживання, однак через її зайняття відповідачем, вона позбавлена можливості користуватися майном.

Крім цього, з представлених квитанцій (а.с.11-26) вбачається, що витрати по оплаті комунальних послуг в квартирі несе виключно її мешканець ОСОБА_1 Відповідачем жодних доказів про свою участь в утриманні квартири не представлено.

За наведених обставин, оскільки відповідач ОСОБА_3 на даний час безпідставно проживає в житлі, яке на законних підставах належить на праві власності ОСОБА_4, витрат по утриманню житла не несе, на вимогу власника звільнити квартиру добровільно не бажає, а тому суд приходить до висновку про те, що дійсно ним вчиняються перешкоди власнику квартири ОСОБА_4 у безперешкодному володінні та користуванні її майном, у звязку із чим позовні вимоги третьої особи є підставними та такими, що підлягають до задоволення, шляхом виселення відповідача із займаної квартири.

При цьому, як уже зазначалося судом, жодних прав у відповідача на вказану квартиру, як житло не виникало, у звязку із чим у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Одночасно слід зазначити, що згідно з довідкою ЛКП «№ 507» (а.с.10), ОСОБА_3 є співвласником іншої квартири - № 19 в будинку № 84 на вул.Личаківській в м.Львові. За вказаною адресою зареєстроване його місце проживання. А тому враховуючи ці обставини, а також відсутність у відповідача житлових прав на квартиру № 9 будинку № 10 на вул.В.Івасюка в м.Львові, суд приходить до переконання, що шляхом задоволення позову третьої особи та відмови у задоволенні позову відповідача, конституційне право відповідача, гарантоване ст.47 Конституції України, не порушується.

Щодо заявленого позову ОСОБА_1 то суд зазначає про його безпідставність з огляду на те, що права та обовязки позивача, як члена сімї власника житла, лежать виключно в площині положень статей 156, 157 ЖК України, ст.405 ЦК України, які не передбачають можливості заявляти вимоги про виселення інших співмешканців цього ж житла. А тому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за його безпідставністю.

Задовольняючи позовні вимоги третьої особи ОСОБА_4, суд у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, понесені нею і документально підтверджені судові витрати покладає на відповідача. Одночасно понесені судові витрати позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не стягувати у звязку із відмовою у задоволенні їх позовів.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовити за безпідставністю.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням відмовити за безпідставністю.

Позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4 задоволити.

Зобовязати ОСОБА_3 (і.н.) усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_4 (і.н.) на праві приватної власності нерухомим майном: квартирою № 9 на вул.Івасюка,10 в м.Львові, шляхом виселення з даної квартири.

Зобовязати ОСОБА_3 (і.н.) вчинити дії щодо самостійного вивезення своїх побутових речей (одяг, засоби гігієни) з квартири № 9 на вул.Івасюка,10 в м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_3 (і.н.) на користь ОСОБА_4 (і.н.) судові витрати судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Грицко Р.Р.