АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження №22-ц/796/4135/2017 Головуючий у 1 інстанції - Піхур О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 06.08.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_3 було укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № 2215, згідно якого позичальнику було надано кредит у вигляду відновлювальної кредитної лінії окремими частинами в загальній сумі 915 000,00 грн., строком на десять років зі сплатою відсотків за користування кредитом 16% річних. З метою забезпечення Договору кредиту між позивачем та відповідачами був укладений Договір поруки № 4879 від 06.08.2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 виступив поручителем за Договором кредиту перед позивачем і зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Проте, ОСОБА_3 свої зобов'язання перед позивачем за Договором відновлювальної кредитної лінії від 06 серпня 2007 року № 2215 не виконує, у зв'язку з чим станом на 07.12.2016 року в нього наявна заборгованість в сумі 241 509,98 грн. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії від 06 серпня 2007 року № 2215 у сумі 241 509,98 грн.; стягнути з відповідачів солідарно витрати по сплаті судового збору та повернути різницю між сплаченою сумою судового збору за пред'явлення позовної заяви та сумою судового збору, обрахованої виходячи із зменшення позовних вимог в розмірі 1 335,75 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість в розмірі 241 509,98 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачі подали на нього апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, не доведено обставини, які мають значення для справи, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, справу розглянуто у відсутність відповідачів. Вказує, що прострочена заборгованість відповідачів перед позивачем відсутня у зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними.

В суді апеляційної інстанції апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.08.2007 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № 2215, згідно з пунктом 1.1 якого банк зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 915 000,00 грн., а позичальник зобов'язується отримувати, належним чином використовувати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 16% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором.

24 вересня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 був укладений Додатковий договір № 1 до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2215, згідно якого пункт 1.3 було викладено в такій редакції: сторони погоджуються з тим, що зобов'язання банку надати перший транш в межах встановленого ліміту кредиту виникає з моменту виконання позичальником всіх та кожної з наведених нижче умов (далі за текстом використовується скорочення - загальні умови надання кредиту): 1.3.1 сплати позичальником комісійної винагороди за надання кредиту в розмірі, обумовленому цим Договором; 1.3.2 укладення в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором іпотечного договору нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - предмет іпотеки); 1.3.3. укладення договору страхування предмета іпотеки за власний рахунок на користь банку шляхом укладання договору страхування із страховою компанією на весь період цього Договору на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування; 1.3.4 сплати позичальником (майновим поручителем) страхових платежів за договором страхування.

12 жовтня 2009 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України» з заявою на реструктуризацію заборгованості за кредитом.

25 листопада 2009 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 був укладений Додатковий договір № 2 до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 06 серпня 2007 року, згідно умов якого сторони прийшли до згоди щодо реструктуризації кредитної заборгованості шляхом розподілу суми простроченої заборгованості рівномірними платежами на весь термін дії кредитного договору, зміни графіку погашення кредиту з листопада 2009 р. по жовтень 2010 р. та пролонгації кредиту. Також пункт 1.6 Кредитного договору викладено у наступній редакції: «Загальний термін користування кредитом складає 144 місяці, при цьому дата остаточного погашення кредиту не пізніше 06 серпня 2019 року (п. 2 Додаткового договору № 2 до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 06 серпня 2007 року).

20 березня 2012 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 був укладений Додатковий договір № 3 до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 06 серпня 2007 року, згідно якого сторони дійшли до згоди щодо зміни терміну сплати чергових платежів по кредиту, отриманому відповідно до договору відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 06.08.2007 року.

06 серпня 2007 року між позивачем (кредитор), ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено Договір поруки № 4879, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником Договору кредиту. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у повному обсязі, як і позичальник, зокрема за повернення кредиту у сумі 915 000,00 гривень у встановлений Договором кредиту термін (строк), сплату процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному Договором кредиту, штраф, пеню та інші платежі у розмірі, що передбачені Договором кредиту (розділ 1. Договору поруки).

25 листопада 2009 року між позивачем та відповідачами був укладений Додатковий договір №1 до договору поруки №4879 від 06 серпня 2007 року до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 06 серпня 2007 року щодо терміну сплати чергових платежів по кредиту за кредитним договором.

Факт надання кредиту ОСОБА_3 підтверджується копією кредитної заявки від 25.06.2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання за Договором відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 6.08.2007 року належним чином не виконував, а тому зобов'язаний повернути позивачу заборгованість в розмірі 241509,98 грн.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки такі висновки не відповідають обставинам справи, а рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.. 1050 ч.2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.3.1 Договору відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 6 серпня 2007 року( а.с.7) банк має право припинити надання кредиту та вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування, сплати комісійних винагород та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або за іпотечним договором, в тому числі, але не виключно , у випадку затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, належних до сплати комісійних винагород та інших платежів за цим договором на один календарний місяць.

Як вбачається із матеріалів справи в період виконання договору відновлювальної кредитної лінії № 2215 відповідачами були допущені порушення умов договору, однак, як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача ( а.с.63) прострочення кредиту мало місце у вересні, жовтні та листопаді 2015 року , але на 23, 3 та 25 днів відповідно, а не на один календарний місяць, як передбачено договором та що давало б право на вимогу про дострокове повернення кредиту.

Крім того, на момент постановлення рішення суду , тобто на 22 грудня 2016 року у відповідачів мала місце лише строкова заборгованість, тобто залишок не простроченого кредиту в сумі 241 509, 98 грн. ( а.с.127)

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачу повинну бути відмовлено у достроковому стягненні строкової заборгованості за договором кредиту, оскільки право вимоги на таке дострокове повернення кредиту у позивача відповідно до п. 2.3.1 Договору не виникло.

Повне повернення кредиту має відбутися не пізніше 06 серпня 2019 року (п. 2 Додаткового договору № 2 до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 06 серпня 2007 року).

Оскільки на момент пред'явлення позову та на час постановлення рішення суду першої інстанції у відповідачів була відсутня заборгованість перед банком, право на дострокове повернення кредиту у позивача не виникло, то підстав для задоволення позовних вимог щодо дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, на думку колегії суддів, немає, а тому в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 діб шляхом подачі до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: