Справа № 486/305/17
Провадження № 2/486/307/2017
20 квітня 2017 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого Франчук О. Д.
при секретарі Деменко К.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у зв'язку з припиненням права власності на житлове приміщення із зняттям з реєстрації , -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1. Мотивує свої вимоги тим, що вона є власником зазначеного будинку, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 28.09.2016 року, а тому, як власник просить визнати попереднього власника ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям її з реєстрації в цьому будинку та стягнути судові витрати.
В судове засідання сторони не з'явилися. Позивачка надала суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без її участі. Вказує, що підтримує позовні вимоги. Відповідачка причину неявки суду не повідомила про місце та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення в газету «Рідне Прибужжя» (а.с. 21).
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивачка не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначила в заяві.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою участників процесу в судове засідання фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.
Право власності позивачки на спірний будинок підтверджено договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 28.09.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Рихальською О.В., згідно якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбала будинок АДРЕСА_1 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності від 04.10.2016 року (а.с.6-9).
Проте, згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб № 15 від 13.03.2017 року, в спірному будинку зареєстрована колишня власниця - ОСОБА_2 (а.с. 10).
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За правилами положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно роз'яснень Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.
Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 є власником вказаного будинку, а відповідачка - колишнім власником, остання втратила право користування даним житлом, з моменту його продажу, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Виходячи з вище зазначеного, вимоги ОСОБА_1, що стосуються зняття відповідачки з реєстрації місця проживання, не підлягають задоволенню, оскільки законодавцем визначено належний спосіб захисту порушеного права у цих правовідносинах, а саме визнання особи такою, яка втратила право користування житлом.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Крім того, в пункті 5.5 договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 28.09.2016 року, сторони узгодили, що у разі відмови Продавця від добровільного своєчасного виконання зобов'язання щодо зняття з реєстрації місця проживання за адресою відчужуваного будинку, Продавець зобов'язується відшкодувати Покупцеві усі завдані цим порушенням збитки та понесені судові витрати (а.с. 7).
Відповідно до ч. 1, п. 6) ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Позивачем ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати в сумі 710.00 грн., що складаються: з витрат зі сплати судового збору в розмірі 640.00 грн. та витрат пов'язаних з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідачки сумі 70.00 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивачки (а.с. 1, 20).
Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовну заяву задовольнити частково.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Южноукраїнська Миколаївської області, визнати такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Южноукраїнська Миколаївської області, ІПН: НОМЕР_1, судові витрати в сумі 710 (сімсот десять) гривень 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. Д. Франчук