АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1010/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Кімстачов О. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Пономаренка В. В.
при секретаріЧуйко А. В.

адвоката Цуркан В.М.

позивача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.11.2013 року він разом з дочкою ОСОБА_9 пас корів і о 17 год. 15 хв., гнав їх до с. Кочержинці по правій стороні узбіччя. Коли до села залишилось приблизно 450 метрів, побачив як зі сторони монастиря в сторону с. Кочержинці на шаленій швидкості мчить автомобіль ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_1, водій якого ОСОБА_8 не вибрав безпечну швидкість руху для проїзду повз корів та здійснив наїзд на одну із корів, завдавши їй травми, несумісної з життям.

Працівники ДАІ, які приїхали на місце пригоди, склали протокол про адміністративне правопорушення не на водія автомобіля ОСОБА_8, а на позивача ОСОБА_7 На підставі вказаного протоколу ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності та винесено постанову від 28.11.2013 року. Вказана постанова суду була оскаржена в апеляційному порядку і постановою апеляційного суду Черкаської області постанову Уманського міськрайонного суду від 28.11.2013 року скасовано, а провадження в справі закрито за відсутність складу адміністративного правопорушення.

Позивач стверджує, що травмуванням корови в ДТП, внаслідок чого корова померла, відповідач завдав йому матеріальної шкоди в сумі 14 900 гривень. Крім того, знищенням його майна ОСОБА_7 також заподіяна і моральна шкода.

ОСОБА_7 просив суд стягнути з ОСОБА_8 на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14 900 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., завданої внаслідок ДТП, та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу вважаючи, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2017 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не довів, що ОСОБА_8 знищив його майно - збив корову, яка померла, - та є винною особою, яка має відповідати за шкоду, завдану при експлуатації джерела підвищеної небезпеки.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_10 є власником корови симентальської породи по кличці «Мальвіна». 13.11.2013 року сталася ДТП з участю автомобіля ВАЗ 217030 під керуванням ОСОБА_8 та корови, яку гнав ОСОБА_7 з пасовиська по узбіччю дороги. Внаслідок ДТП корова «Мальвіна» була травмована, а автомобіль ВАЗ зазнав пошкоджень

На місце ДТП був здійснений виїзд працівниками ДАІ та складено протокол про адміністративне правопорушення на погонича тварин, позивача по справі ОСОБА_7 Відомостей про будь-які ідентифікуючі дані корови, яка була зафіксована на місці ДТП, вказані документи не містять.

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 листопада 2013 року ОСОБА_7 визнано винним в вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу в сумі 340 гривень.

Згідно з постановою апеляційного суду Черкаської області від 06.02.2014 року постанова Уманського міськрайонного суду від 28 листопада 2013 року скасована, а провадження про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_7 по факту ДТП 13.11.2013 закрите за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Так як внаслідок ДТП було травмовано корову, яка зі слів позивача померло від отриманих травм, то власник корови ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на підставі ст. ст. 1166 та 1187 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав і інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У п.4,8,10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, відповідно до вимог статті 1166 ЦК України на позивача покладено обов'язок доказати наявність заподіяної йому шкоди та її розмір, а відповідач в даних правовідносинах може бути звільнений від цивільно-правової відповідальності лише при доведеності ним обставин, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до довідки ПрАТ «Уманське племпідприємство» №43 від 03 березня 2016 року встановлено, що вартість корови симентальської породи зазначеної вгодованості тільної п'ять місяців вагою 550 кг., народження 10.03.2009 року, із розрахунку одного кілограма живої ваги - 26,00 грн7. становить 14300 гривень та теляти вигою 40 кг із розрахунку -15,00 грн. за один кілограм становить 600 гривень, а всього вартість корови становить 14900 гривень (а.с.4). Зазначена вартість тільної корови іншою стороною не спростовано.

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що 13.11.2013 року йому зателефонував житель села ОСОБА_12 та попросив допомоги щоб вивезти останки корови на сміттєзвалище. По прибутті За село він побачив на дорозі труп корови та пошкоджений автомобіль і його водія ОСОБА_8 Також був присутній власник корови що загинула, ОСОБА_7 ОСОБА_12 був легковим автомобілем з причетом, на який вони погрузили останки загиблої корови та ненародженого теляти та вивезли на сміттєзвалище де і прикопали зазначені останки. Дані обставини зазначав і позивач, при цьому пояснивши, що в селі відсутня ветеринарна служба, а останки корови не можливо було використовувати в інших цілях крім того що знищити.

Таким чином, позивач довів наявність заподіяної йому матеріальної шкоди та її розмір.

Відповідно до статей 23 та 1167 ЦК України знищенням майна позивача ОСОБА_7 відповідачем ОСОБА_8, позивачу також заподіяна і моральна шкода, яку суд апеляційної інстанції з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, та те що корова в господарстві позивача була кормілецею сім'ї та враховуючи вимоги розумності та справедливості визначає розмір моральної шкоди в суму 2000 гривень.

Так як суд першої інстанції зробив невідповідність своїх висновків обставинам справи, то рішення суду першої інстанції підлягає до скасування та ухвалення нового рішення, яким позивні вимоги ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди підлягають до повного задоволення, а про стягнення моральної шкоди до часткового задоволення.

Частиною 3 статті 88 ЦПК України визначено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. ОСОБА_7 є інвалідом першої групи і в силу закону був звільнений від сплати судового збору як при подачі позову, так і при подачі апеляційної скарги. За подачу позову ОСОБА_7 повинен сплатити за матеріальну вимогу - 1490 гривень, за нематеріальну вимогу - 640 гривень. За подачу апеляційної скарги ОСОБА_7 повинен був заплатити за матеріальну вимогу - 1639 гривень, за нематеріальну вимогу - 704 гривни. Враховуючи що матеріальні вимоги ОСОБА_7 задоволено повністю, а за нематеріальну вимогу розмір судового збору є величиною сталою, то з ОСОБА_8 необхідно стягнути на користь держави 100% судового збору, який позивач повинен був сплатити за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в сумі ( 1490 +640 + 1639 + 704) = 4473 гривни.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2017 року - задоволити частково, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 лютого 2017 року скасувати.

Ухвали нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14900 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот) гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір по справі в сумі 4473 (чотири тисячі чотириста сімдесят три) гривни, зарахувавши його на спеціальний рахунок Держбюджету України.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення, але може бути оскаржене до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :