АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2571/17 Справа № 209/516/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Байбара Г. А. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Дніпро

25 травня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів: Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.,

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28 лютого 2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав йому кредитні кошти в сумі 34000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 171700,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору. Кредит було надано банком та отримано ним виключно на споживчі цілі. В зв'язку із істотною зміною курсу валюти в період з 2008 року до 2016 року та зростанням цього курсу з 5,00 грн. за один долар США до курсу в 27,00 грн. за один долар США, виникла ймовірність того, що він як позичальник, взагалі не буде спроможним погасити зобов'язання за кредитом. Просить суд визнати договір про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, укладеним між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2, таким, що укладений із порушенням прав споживача, передбаченими п.4 ч.1 ст. 4 та п.п. "д" п. 2 ч.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та із застосуванням нечесної підприємницької практики відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" (а.с. 1-5).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача - відмовлено (а.с.114-115).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.120-122) .

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом1 інстанції встановлено, що 26 лютого 2008 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" за отриманням кредиту, заповнивши заявку - анкету позичальника на отримання кредиту, в якій зазначив, що просить видати йому кредит в розмірі 34000 доларів США строком на 360 місяців (а.с. 69 -70).

Заявка позивача на отримання кредиту 27 лютого 2008 року була розглянута на засіданні кредитного комітету ТТ № 683 1 ДУ ДРД АКІБ "УкрСиббанк" і прийнято рішення про надання кредиту в розмірі 34000 доларів США строком на 360 місяців за процентною ставкою 12,4% (а.с. 71).

Перед укладанням та підписанням кредитного договору позивач ОСОБА_2, відповідно до вимог Закону України "Про захист прав споживачів", отримав від позивача інформаційний лист із відомостями, що є суттєвими для обрання ним найбільш привабливої програми кредитування та усвідомлення умов та особливостей кредитування клієнтів - фізичних осіб, в якому, серед іншого було зазначено, що у випадку обрання кредитування в іноземній валюті, банк попереджає про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за договором покладаються на позичальника (а.с. 67-68).

28 лютого 2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" та позивач ОСОБА_2 уклали договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США, в сумі 34000 доларів США, що дорівнює 171700,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти (кредит ) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі (а.с. 6 -8).

В п.1.1 кредитного договору було зазначено, що позичальник, укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції (товару/робіт/послуг), яку останній придбаває за рахунок кредитних коштів банку.

ОСОБА_2 при підписанні договору підтвердив те, що перед укладенням кредитного договору він отримав від банку інформаційний лист, згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України "Про захист прав споживачів", що вказано в п. 7.13 договору про надання споживчого кредиту.

Банк в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, перерахувавши кредитні кошти у розмірі 34000 доларів США на поточний рахунок позивача. За отримані кредитні кошти позивач придбав у власність нерухоме майно, яке передав банку в іпотеку до виконання своїх зобов'язань за кредитним договором.

Згідно п. 1.2.2 договору ОСОБА_2 зобов'язався повернути кредит в повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до договору, але не пізніше 01 березня 2038 року.

Пунктом 3.4.5. договору було передбачено, що сукупна вартість кредиту визначається "Графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту", що є Додатком № 2 до кредитного договору (а.с. 60- 65).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, таким, що укладений із порушенням прав споживача, передбаченими п.4 ч.1 ст. 4 та п. п. "д" п. 2 ч.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суд першої інстанції виходив із того, що вказаний кредитний договір був укладений з додержанням вимог законодавства та Закону України "Про захист прав споживачів", так як сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, таких як: мета, сума, валюта та строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види забезпечення зобов'язань позивача; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Перед укладенням договору позивач отримав всю необхідну доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, мав можливість дослідити отриману інформацію та самостійно прийняти рішення про доцільність укладення кредитного договору з урахуванням своєї фінансової можливості та валютних ризиків під час виконання зобов'язань за договором, про які був попереджений банком.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, таким, що укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", суд першої інстанції виходив із того, що укладення договору про надання споживчого кредиту між сторонами у справі відбулося з дотриманням всіх вимог законодавства, Закону України "Про захист прав споживачів", з повідомленням позивача про валютні ризики, про сукупну вартість кредиту. Відповідач не примушував позивача укладати кредит, не вчиняв певних навмисних дій, намагаючись запевнити ОСОБА_2 про такі властивості та наслідки договору, які насправді наступити не можуть, тобто не вводив позивача в оману.

Вказані висновки суду 1 інстанції зроблені без порушень норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача - враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.627 ЦК України).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, сплата яких передбачена ст.1048 ЦК України.

Згідно п.4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця);

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно ч.2 ст. 1056 ЦК України, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право, зокрема, відмовитися від отримання кредиту, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку, та протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_2 був вільним при укладенні договору, самостійно обрав банк, куди звернувся із заявою про надання кредиту і самостійно обрав умови отримання кредиту в іноземній валюті. Він був попередженим банком перед укладенням кредитного договору про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за договором покладаються на позичальника.

Сторони, підписавши договір, підтвердили факт досягнення згоди між собою щодо усіх істотних умов, бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. При укладенні договору позивачу були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших обставин, які б примусили його прийняти умови договору на вкрай невигідних для себе умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 підписав кожну сторінку договору від 28 лютого 2008 року № 0, що є підтвердженням факту ознайомлення його з усіма істотними умовами цього договору, який укладено за принципом свободи волевиявлення сторін, зокрема, мета, сума, валюта сукупна вартість та строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види забезпечення зобов'язань позивача; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Перед укладенням договору позивач отримав всю необхідну доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, мав можливість дослідити отриману інформацію та самостійно прийняти рішення про доцільність укладення кредитного договору з урахуванням своєї фінансової можливості та валютних ризиків під час виконання зобов'язань за договором, про які був попереджений банком.

На підставі вище викладеного колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками суду 1 інстанції, яким ухвалено рішення, що відповідає вимогам закону, оскільки, як було встановлено, при укладенні договору про надання споживчого кредиту позивачем та відповідачем були дотримані вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі суми, валюти та строку кредиту, споживача було належним чином повідомлено про сукупна вартість кредиту та валютні ризики.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги щодо невідповідність дій відповідача при укладанні кредитного договору вимогам чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», при здійсненні операцій з використанням іноземної валюти, застосування відповідачем нечесної підприємницької практики та введення позивача в оману, колегією суддів відхиляються.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: