Справа № 370/890/15-ц Головуючий у І інстанції Тандир О. В.
Провадження № 22-ц/780/2065/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 24.05.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 9 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс», Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, державний реєстратор відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Голосіївського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5, про поновлення на роботі,

у с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду вказаним позовом, посилаючись на те, що 28 січня 2008 року згідно з протоколом зборів учасників ТОВ «Плато Плюс» він був призначений на посаду директора товариства. 20 січня 2015 року згідно з протоколом зборів учасників товариства було ухвалене рішення про звільнення його з посади директора з 20 січня 2015 року та призначено на цю посаду ОСОБА_2, яка приступила до виконання обовязків на підставі наказу від 21 січня 2015 року. Незважаючи на те, що він володіє часткою в розмірі 50 % ТОВ «Плато Плюс», волевиявлення про звільнення з посади директора та призначення осіб, зазначених в протоколі загальних зборів № 1 від 20 січня 2015 року, він не висловлював, з наказом про звільнення ознайомлений не був, копії не отримував, кворуму для прийняття рішення під час проведення загальних зборів не було і рішення в силу закону є не прийнятим. Зборами учасників не було перевірено повноважень осіб органів управління товариством, оскільки його паспорт, який фігурує у протоколі реєстраційної служби, був анульований та отриманий новий з 16 березня 2011 року. У звязку з цим позивач просив поновити його на посаді директора (керівника) ТОВ «Плато Плюс» з 21 січня 2015 року, визнати наказ ТОВ «Плато Плюс» від 21 січня 2015 року № 1-к про покладення обовязків на ОСОБА_2 функцій керівника нечинним з моменту підписання, стягнути з ТОВ «Плато Плюс» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобовязати реєстраційну службу ГТУЮ у м. Києві в особі державного реєстратора відділу відновити відомості про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій в частині керівника ТОВ «Плато Плюс» ОСОБА_3 від 21 січня 2015 року.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року позов задоволено. Скасовано наказ ТОВ «Плато-Плюс» № 1-к від 21 січня 2015 року про покладення обовязків керівника товариства на ОСОБА_2, поновлено ОСОБА_3 на посаді директора ТОВ «Плато Плюс» з 21 січня 2015 року з виплатою заробітку за час вимушеного прогулу з 21 січня 2015 року по 17 липня 2015 року, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Макарівського районного суду Київської області від 3 жовтня 2016 року зобовязано відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації відновити відомості про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в частині керівника ТОВ «Плато Плюс» ОСОБА_3 від 21 січня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилено, рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року та додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 3 жовтня 2016 року залишено без змін.

Додатковим рішенням Макарівського районного суду Київської області від 9 грудня 2016 року поновлено ОСОБА_3 на посаді директора ТОВ «Плато Плюс» з 21 січня 2015 року з виплатою заробітку за час вимушеного прогулу з 21 січня 2015 року по 17 липня 2015 року в сумі 17 045,46 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням від 9 грудня 2016 року, третя особа ОСОБА_2, через свого представника за довіреністю ОСОБА_6, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року позов ОСОБА_3 було задоволено. Скасовано наказ ТОВ «Плато-Плюс» № 1-к від 21 січня 2015 року про покладення обовязків керівника товариства на ОСОБА_2, поновлено ОСОБА_3 на посаді директора ТОВ «Плато Плюс» з 21 січня 2015 року з виплатою заробітку за час вимушеного прогулу з 21 січня 2015 року по 17 липня 2015 року, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Проте в резолютивній частині вказаного рішення суд не зазначив суми грошових коштів (заробітку), що підлягають стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу, у звязку з чим ухвалою Апеляційного суду Київської області від 8 листопада 2016 року справу було повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення у справі.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції з посиланням на довідку ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 9 квітня 2015 року зазначив, що позивач отримував заробітну плату у ТОВ «Плато-Плюс» за 1-3 квартали 2014 року по 3 000 грн., а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 січня 2015 року по 17 липня 2015 року становитиме 17 045,46 грн. (3 000 грн. / 22 робочі дні у місяці х 125 робочих днів прогулу).

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

За змістом ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Крім того, відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 31 ЦПК України.

Згідно довідки ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 9 квітня 2015 року ОСОБА_3 отримував заробітну плату у ТОВ «Плато Плюс» в період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року по 3 000 грн. щоквартально.

Оскільки матеріали справи не містять інших доказів доходу позивача під час перебування на посаді директора товариства, то суд першої інстанції обгрунтовано поклав в основу додаткового рішення вказану вище довідку, однак розрахунки навів не вірно з огляду на те, що заробітна плата позивачу виплачувалася раз у квартал, а не щомісячно по 3 000 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за три останні місяці (квартал) перед звільненням, а саме: за жовтень, листопад та грудень 2014 року складає: 45 грн. 45 коп. (3 000 грн. / 66 робочих днів).

Виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, середній заробіток за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням ОСОБА_3, який слід рахувати з 21 січня 2015 року по 17 липня 2015 року, тобто дня ухвалення рішення у справі, становить: 5 454 грн. (45 грн. 45 коп. х 120 робочі дні за період вимушеного прогулу).

Окремо слід зазначити, що згідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Разом з тим, додаткове рішення ухвалено судом першої інстанції без повідомлення сторін про судове засідання у відповідності вимог ст. 74 ЦПК України, хоча інформацію щодо повідомлення сторін суд зазначив в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового додаткового рішення, яким доповнити резолютивну частину рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року новим абзацом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 січня 2015 року по 17 липня 2015 року в сумі 5 454 грн.

Керуючись ст. ст. 220, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 9 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове додаткове рішення, яким доповнити резолютивну частину рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року абзацом наступного змісту.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 січня 2015 року по 17 липня 2015 року в сумі 5 454 грн. (пять тисяч чотириста пятдесят чотири гривні).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Т.Ц. Кашперська

ОСОБА_7Мережко