Справа № 226/1920/16-ц
Провадження № 2/226/35/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

21.04.2017 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретарів судового засідання Трифонової І.О., Пікало К.І.,

позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», третя особа Моторно-транспортне страхове бюро України, про стягнення матеріальної і моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернулась до суду з в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 з позовом до відповідачів про стягнення матеріальної і моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 13.07.2016 о 17 годині на перехресті вул. Щербакова з вул. Молокова в м. Мирнограді Донецької області водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «GEELY MR 51 A», державний номерний знак НОМЕР_1, не обрав безпечну швидкість руху, виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з велосипедисткою неповнолітньою ОСОБА_3, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. Постановою слідчого Мирноградського ВП Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області від 02.08.2016 кримінальне провадження закрите у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою судді Димитровського міського суду Донецької області від 16.09.2016 ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, однак провадження у справі закрите у звязку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Внаслідок ДТП вона, будучі матір'ю неповнолітньої ОСОБА_3, понесла матеріальні збитки. Так, 1109,14 гривень було нею витрачено на лікування дитини, 500 гривень було сплачено за послуги експерта щодо встановлення збитків від пошкодження внаслідок ДТП велосипеду, крім того, збитки від пошкодження велосипеду становлять 3405,96 гривень. Таким чином, загальна вартість матеріальних збитків дорівнює 5015,10 гривень.

Також діями ОСОБА_4 її дочці ОСОБА_3 спричинені й моральні страждання, які викликані неможливістю пільгового вступу до вищого навчального закладу. Так, дочка планувала вступити до ВНЗ на пільгових умовах, але у звязку із знаходженням на лікуванні після ДТП нею був пропущений строк подання документів саме для пільгового вступу. Крім того, з 13.07.2016 у дитини порушився нормальний сон, вона постійно перебувала у пригніченому стані, переживаючи про вступ до ВНЗ, бо не мала можливості повноцінно готуватися до цього через головний біль. Після лікування ОСОБА_3 не мала змоги провести повноцінний відпочинок та оздоровлення у літній період, оскільки був додатково витрачений час для підготовки до навчання. Спричинену моральну шкоду вона оцінює у 5000 гривень.

Відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО». Вона зверталась і до ОСОБА_4, і до страхової компанії з приводу відшкодування шкоди, але шкоду відшкодовано не було. Позивач просить суд стягнути на її користь солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 4515,10 гривень, стягнути з ОСОБА_4 понесені нею витрати на правову допомогу 1400 гривень, витрати на здійснення експертної оцінки в сумі 500 гривень, кошти у відшкодування моральної шкоди 5000 гривень, покласти на ОСОБА_4 судові витрати у справі.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, обґрунтувавши їх викладеними в позовній заяві обставинами. Пояснила, що на час розгляду справи страхова компанія частково відшкодувала матеріальну шкоду в сумі 773,50 гривень кошти, витрачені на проведення МРТ (600 гривень) і придбання ліків (173,50 гривень). Жодного іншого відшкодування від відповідачів немає. Вважає, що її вимоги підтверджені доказами, однак зазначає, що документи, які б підтверджували придбання нею велосипеду для дочки, не збереглися. Щодо неможливості вступу дитини на пільгових умовах до ВНЗ пояснила, що дочка мала пільги для вступу на підставі Закону України «Про престижність шахтарської праці», однак не змогла внаслідок лікування поїхати і вчасно з 11.07.2016 по 25.07.2016 предявити до ВНЗ відповідну довідку, яка має предявлятися особисто, тому їй довелося вступати до закладу на загальних підставах. Після виписки зі стаціонару 20.07.2016 вона лікувалася амбулаторно у лікаря-невропатолога, вживала ліки. Як мати вона засвідчує пригнічений стан дитини на той час, її моральні страждання з приводу ДТП. Просила задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Представник позивача на підставі договору адвокат ОСОБА_5 в судових засіданнях також підтримав позов на просив його задовольнити. В судове засідання 21.04.2017 представник позивача не з'явився.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не прибув, надав суду заяву про невизнання вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача за договором адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав ОСОБА_4 неналежним відповідачем у справі. Так, винуватість ОСОБА_4 була встановлена судом у справі про адміністративне правопорушення, але з огляду на те, що він є учасником бойових дій, відповідати за завдану ним шкоду має Моторно-транспортне бюро України. Крім того, позивачем не доведений ані розмір витрат на лікування дитини, ані завдання технічних ушкоджень велосипеду саме в тому обсязі, який досліджувався експертом, як само й не надано даних, кому належить велосипед. Щодо моральної шкоди, вважає завищеним запитуваний позивачем розмір її відшкодування. Моральні страждання також позивачем не конкретизовані та не доведена їх наявність, не зрозуміло, чому потерпіла не встигла подати документи для пільгового вступу до ВНЗ, не доведені посилання на обмеження строків подачі документів, необхідності їх особистого предявлення. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_6 «Страхова компанія «ВУСО» до судового засідання не з'явився, від відповідача надійшли письмові заперечення з проханням розглянути справу без участі представника і відмовити у задоволенні позовних вимог. В запереченнях відповідачем підтверджена наявність договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_4 та настання вказаного позивачем ДТП в період дії цього договору, не спростовує винуватості ОСОБА_4 у ДТП та вказує, що подія визнана страхувальником страховим випадком. ОСОБА_1 сплачене страхове відшкодування в сумі 773,50 гривень на підставі наданих нею документів у порядку, встановленому ст.ст. 23, 24 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Решту вимог позивача вважає необґрунтованими на не підтвердженими належним чином, оскільки витрати на лікування та необхідність їх здійснення, а також факт отримання такого лікування мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. Крім того, позивачем не надано доказів належності їй або її дочці велосипеду, який використовувався ОСОБА_3 в момент ДТП, що унеможливлює факт отримання страхового відшкодування щодо пошкодження майна саме ОСОБА_1 Просить відмовити у задоволенні вимог повністю.

Представник третьої особи Моторно-транспортного страхового бюро України до судового засідання не з'явився, третя особа є повідомленою належним чином про час та місце судового розгляду, жодних заяв на адресу суду від третьої особи не надходило.

Вислухавши учасників процесу та дослідивши докази у справі окремо і в сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

За відомостями свідоцтва про народження, ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 144).

Судом встановлено, що 13.07.2016 о 17-00 годині на перехресті вул. Щербакова та вул. Молокова в м. Мирнограді Донецької області сталася ДТП за участю водія автомобіля «GEELY MR 51 A», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_4, та велосипедистки ОСОБА_3, внаслідок якого ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження.

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 16.09.2016, яка набрала законної сили 27.09.2016, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 17).

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з висновку експерта № 206 від 28.07.2016, під час звернення за медичною допомогою у ОСОБА_3 були наявні легкі тілесні ушкодження, які могли утворитися внаслідок ДТП 13.07.2016 (а.с. 79-82).

Згідно зі статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1187 ЦК України передбачає порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів. При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (поліс № 8804328, термін дії з 02.06.2016 до 01.06.2017).

У пункті 24.1 ст. 24 Закону №1961-IV передбачено, що у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням

лікарських засобів. При цьому вказані витрати та необхідність їх

здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоровя.

03.10.2016 позивачем ОСОБА_1 подано до відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» заяву про виплату страхового відшкодування у звязку із пошкодженням велосипеду Winner City 28 та заяву на виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоровю, щодо ОСОБА_3 (а.с. 56-59).

Відповідно до страхового акту № 7839-24 від 16.12.2016 ПрАТ «СК «ВУСО», ДТП за участю сторін, яка відбулася 13.07.2016, визнана страховим випадком, ОСОБА_1 перерахована сума страхового відшкодування в розмірі 773,50 гривень (а.с. 60, 61). Факт перерахування вказаної суми та її отримання підтверджено ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Як вбачається з письмових заперечень ПрАТ СК «ВУСО», сума 773,50 гривень це документально підтверджені витрати на обстеження і лікування ОСОБА_3 за чеками № А-11-11107 та № НОМЕР_2, що, як вбачає суд, становить вартість проведення КТ головного мозку 600 гривень та придбання ліків «Трентал» 173,50 гривень (а.с. 10).

Таким чином, з витраченої позивачем на лікування дочки суми 1109,14 гривень фактично страховою компанією-відповідачем на день розгляду справи відшкодовано 773,50 гривень, не відшкодовано 335,64 гривень.

За даними епікризу історії хвороби ОСОБА_3 № 5891/607, остання перебувала на лікуванні у травматологічному відділенні МЦМЛ з 13.07.2016 по 20.07.2016 з діагнозом: ЗЧМТ струс головного мозку. Забої, садна тім?яно-скроневої області зліва, лівого плечового суглобу. Епікриз містить лікарські призначення: пірацетам, аскорбінова кислота, глюконат кальцію, анальгін, димедрол, гліцин, етамзілат натрію (а.с. 84).

З наданих позивачем копій чеків на придбання ліків, загальна сума, витрачена на придбання зазначених в епікризі препаратів, становить 85,89 гривень, враховуючи і супутні товари для введення цих препаратів, тому саме така сума має бути стягнена з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1, оскільки саме ці витрати є документально підтверджені і вони знаходяться у межах страхової суми за полісом № АЕ 8804328. Витрати на придбання інших ліків з наданих ОСОБА_1 чеків не є підтвердженими позивачем як необхідні, оскільки не відображені у наданому епікризі.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням велосипеду, яким під час ДТП керувала ОСОБА_3, та яка за висновком експерта № 86 від 23.09.2016 складає 3405,96 гривень (а.с. 8-9), суд зазначає таке.

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі Закон №1961-IV) у п. 22.1 ст. 22 передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну

третьої особи.

Статтею 1166 ЦК України встановлений обовязок відшкодування шкоди, завданої майну особи, особою, яка її завдала.

І Цивільний кодекс України, і Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», закріплюючи обовязок відшкодування завданої шкоди винуватою особою або страховою компанією, вказують на обовязкову ідентифікацію власника ушкодженого майна саме йому має бути відшкодована завдана шкода.

В той самий час, позивачем ОСОБА_1 не надано судові доказів, які б вказували на належність велосипеду саме їй або ОСОБА_3 Як пояснено позивачем, документи, які підтверджують придбання велосипеда, відсутні. Допитаний за клопотанням позивача свідок ОСОБА_7 пояснив, що на момент ДТП 13.07.2016 співмешкав з ОСОБА_1, ще раніше вони придбавали велосипед для дочки ОСОБА_1 ОСОБА_3, однак не зміг навіть назвати марку та модель придбаного велосипеда, як само й надати документи щодо його придбання.

Крім того, позивачем не наведено доказів заподіяння при ДТП саме тих механічних ушкоджень велосипеду, наявність яких була оцінена експертом. Жодні документи з наданих суду не містять опису ушкоджень велосипеда під час ДТП.

Таким чином, вимога позивача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна, не підлягає задоволенню, оскільки в достатній мірі не ґрунтується на Законі. З тих самих підстав не підлягає відшкодуванню і вартість послуг експерта щодо оцінки ушкоджень велосипеда в сумі 500 гривень.

За положенням ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права, і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не повязана з розміром цього відшкодування.

За п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених законом.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві

моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру,

за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди доньці позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 була заподіяна моральна шкода, яка виразилась в негативних емоціях та переживаннях, повязаних з участю у ДТП, отриманням тілесних ушкоджень внаслідок події. В той самий час, посилання позивача на моральні страждання дитини, викликані саме вишукуванням додаткового часу і додаткових зусиль для підготовки до вступу у вищий навчальний заклад, неможливістю скористуватися правом пільгового вступу не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки доведених відомостей про втрату такого пільгового права внаслідок ДТП, як і підтверджень наміру вступу та самого вступу до ВНЗ ОСОБА_1 суду не надано.

Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає достатнім стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_3, 2000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать і витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.12.2011 «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем наданий договір про надання правової допомоги № 4/09 від 21.09.2016, укладений між нею та адвокатом ОСОБА_5, та кошторис на суму 1400 гривень, який є додатком до договору (а.с. 12-14, 16).

Суд бере до уваги, що Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду справ в національних судах), задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010 №33210/07 і №41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010 №37246/04). Не заперечуючи фактичність та необхідність витрат ОСОБА_1 на правову допомогу, суд в той самий час не вважає розумним та обґрунтованим їх розмір, враховуючи характер спірних правовідносин та незначну ступінь складності справи. Тому, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, враховуючи часткове задоволення судом вимог позивача, суд вважає необхідним визначити компенсацію витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, загальною сумою 500 гривень.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 124,85 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», третя особа Моторно-транспортне страхове бюро України, про стягнення матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в сумі 85 (вісімдесят пять) гривень 89 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 500 (пятсот) гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 124 (сто двадцять чотири) гривні 85 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Салькова