РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/16793/15-ц

Провадження № 2/638/1946/17
21.09.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова
в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.
при секретарі Шульзі К. І.
з участю судового розпорядника ОСОБА_1
з участю позивача ОСОБА_2
з участю представника позивача ОСОБА_3

з участю представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, Відділу державної міграційної служби у Дзержинському районі м. Харкова про визнання права користування житловими приміщеннями, визнання наймачем та зобов`язання вчинити певні дії та зустрічним позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України до ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство оборони України, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2015 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, Відділу державної міграційної служби у Дзержинському районі м. Харкова про визнання права користування житловими приміщеннями, визнання наймачем та зобов`язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що є військовослужбовцем Збройних Сил України, проживає в кімнаті 6 квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 12,5 кв. м., яка була надана йому на підставі засідання житлової комісії Харківського Університету повітряних сил від 20.02.2007 року. Цей факт також підтверджується витягом з протоколу №3 засідання житлової комісії Харківського Університету повітряних сил від 20.02.2007 року, довідкою КЕВ м. Харкова від 20.02.2014 року та квитанціями про сплату за надані комунальні послуги. Відповідно до вимог Житлового кодексу України та наказу МОУ від 24.03.2008 року №113, 01.07.2013 року між ОСОБА_2 та КЕВ м. Харкова було укладено договір №2 про надання послуг по утримання нерухомого майна та відшкодування витрат за наданні комунальні послуги від 31.07.2015 року та договір №1 найму приміщення від 31.07.2015 року. З метою сплати комунальних послуг за користування наданим ОСОБА_2 житловим приміщенням, КЕВ м. Харкова відкрито особовий рахунок на його ім`я, та на який він сплачує грошові кошти за надані комунальні послуги. Оскільки ОСОБА_2 поселився в надане житло на підставі засідання житлової комісії Харківської університету повітряних сил від 20.02.2007 року та договорів №1 та №2 КЕВ м. Харкова, то в разі передачі будинку до комунальної власності, новий власник може заперечувати правомірність його проживання, що спонукає ОСОБА_2 звернутись до суду за визнанням його наймачем та визнання за ним права користування вищезазначеним житлом. Фактично, з ОСОБА_2 укладено договір найму вказаного житла. Просить суд позов задовольнити, визнати за ОСОБА_2 право користування житловою кімнатою АДРЕСА_2 , житловою площею 12, 5 кв. м., а також наймачем кімнати АДРЕСА_2 , житловою площею 12, 5 кв. м., зобов`язавши Відділ державної міграційної служби у Дзержинському районі м. Харкова здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за вищевказаною адресою.

Не погоджуючись із пред`явленим позовом, представник відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України звернувся до суду із зустрічною позовною заявою доОСОБА_2 , третя особа: Міністерство оборони України, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги зустрічного позову обґрунтовує тим, що за адресою: АДРЕСА_3 , розміщений житловий будинок Міністерства оборони України, який обліковується у КЕВ м. Харків, відповідно до акту прийому-передачі основних засобів від 29.12.2006 року будинок передано в експлуатацію КЕВ м. Харків. Кімната №6 квартири АДРЕСА_4 зазначеного житлового будинку, відповідно до витягу з протоколу №3 засідання житлової комісії Харківського університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба від 20.02.2007 року, надана на час проходження військової служби у Харківському гарнізоні ОСОБА_2 03.06.2015 року до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків надійшла скарга від мешканця квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_7 , який зазначає, що його сусіди ОСОБА_2 та ОСОБА_8 останні 8 років за вказаною адресою не проживають, але здають кімнати в піднайом стороннім особам. Під час комісійної перевірки квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків відомчого житлового фонду МОУ встановлено, що у кімнаті 6, наданій військовослужбовцю ОСОБА_2 , мешкає стороння особа ОСОБА_9 17.06.2015 року ОСОБА_2 надіслано припис щодо звільнення житлового приміщення від сторонніх осіб у триденний термін. Відповідно до акту повторної перевірки житлових приміщень за адресою: АДРЕСА_6 від 03.12.2015 року, встановлено, що в кімнаті №6 мешкають сторонні особи ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Просить у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_7 .
У додаткових письмових поясненнях представник відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України пояснив суду, що в довідці від 20.02.2014 року №38 Харківського Університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба зазначено, що прапорщик ОСОБА_2 в період з 02.12.1992 р. по 24.02.2009 року на квартирному обліку У ХУПС не перебував, тобто не потребував забезпечення його житлом або поліпшення житлових умов. Згідно витягу з протоколу №3 від 20.02.2007 року засідання житлової комісії ХУПС, прапорщику ОСОБА_2 було виділено кімнату АДРЕСА_2 , житловою площею 12,5 кв. м. На той час зазначений гуртожиток перебував на балансі ХУПС, і, як видно з наведеного протоколу, житло в ньому виділялось всім бажаючим, незалежно від того, потребують вони цього житла чи ні. Як видно з копії паспорту ОСОБА_2 , після виділення йому у 2007 році зазначеної кімнати, він за вказаною адресою не зареєструвався, а 14.05.2008 року ОСОБА_2 , маючи в користуванні окрему кімнату АДРЕСА_2 , зареєструвався за адресою: АДРЕСА_8 , що також свідчить про те, що ОСОБА_2 не потребував цього житла.
Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні первісний позов підтримали у повному обсязі, просили суд його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним Волков І. М. у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити у його задоволенні, зустрічний позов просив суд задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом - Відділу державної міграційної служби у Дзержинському районі м. Харкова, представник третьої особи за зустрічним позовом - Міністерства оборони України в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином.

Суд, дослідивши доводи учасників цивільного процесу, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Як визначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до акту прийому-передачі основних засобів від 29.12.2006 року, житловий будинок, розміщений за адресою: АДРЕСА_3 , передано в експлуатацію Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (а. с. 30).

Як вбачається з протоколу №3 засідання житлової комісії Харківського університету Повітряних Сил від 20.02.2007 року, прапорщику ОСОБА_2 надано кімнату №6 в квартирі АДРЕСА_1 , житловою площею 12, 5 кв. м. (а. с. 5).
Із довідки, виданої Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова Міністерства оборони України ОСОБА_2 вбачається, що він не перебував на квартирному обліку у Харківському Університеті Повітряних Сил з 02.12.1992 року по 24.02.2009 року, житлом за рахунок Міністерства оборони України забезпечувався за адресою: АДРЕСА_7 (житлова площа 12, 5 кв. м.), (а. с. 6).

31.07.2015 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова в особі начальника Сального О. А. (наймодавець) з однієї сторони та військовослужбовцем ОСОБА_2 (наймач) з іншої сторони укладено договір найму приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 на 3 поверсі, має загальну площу 21, 1 кв. м. і належить наймодавцеві на праві оперативного управління. При цьому, приміщення надано наймачеві для використання як тимчасове житло на час проходження служби/праці у військових частинах та інших військових формуваннях Збройних Сил України у м. Харкові (а. с. 7-8).

31.07.2015 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова в особі начальника Сального О. А. (балансоутримувач) з однієї сторони та військовослужбовцем ОСОБА_2 (споживач) з іншої сторони укладено договір №2 про надання послуг по утриманню нерухомого майна та відшкодування витрат за надані комунальні послуги, предметом якого є зі сторони балансоутримувача зобов`язання утримувати житловий будинок та прибудинкову територію в належному стані та надавати, а зі сторони споживача сплачувати квартирну плату та комунальні послуги за водопостачання, водовідведення, опалення, електричну енергію (а. с. 9-10).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2015 року №692, ОСОБА_2 дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 (а. с. 11).
Згідно статті 47 Конституції України, статі 1 ЖК України, кожний має право на житло.
Відповідно до статті 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Згідно статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», військовослужбовці мають право на отримання житла для постійного проживання.
Приймаючи до уваги викладене, тривалість проживання позивача у кімнаті АДРЕСА_10 в квартирі АДРЕСА_11 , сумлінне користування позивача зазначеним приміщенням, своєчасну оплату комунальних послуг, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимогОСОБА_2 .

Одночасно провадження в частині позовної вимоги про зобов`язання Відділу державної міграційної служби у Дзержинському районі м. Харкова здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за вищевказаною адресою підлягає закриттю у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до частини 1 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України,юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо зустрічного позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України до ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство оборони України, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд зазначає наступне.

Статтею 179 ЦПК України визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.
Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов`язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову.
Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання особи такою, що втратила право користування, позивач відповідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобов`язаний довести це належними та допустимими доказами в обґрунтування своєї позиції (навести правові підстави позову, обставини, які мають місце у диспозиції норми матеріального права та на підтвердження цих підстав позову повинен навести фактичні обставини справи). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.
Так, у матеріалах справи наявні акти проведення перевірки житлових приміщень за адресою: АДРЕСА_6 від 03.12.2015 року, від 17.06.2015 року, проте відомості у них суперечливі. Наприклад, акт від 03.12.2015 року містить інформацію про те, що виявлені сторонні особи ОСОБА_10 , ОСОБА_11 зі слів ОСОБА_12 проживають за адресою близько пів року; зі слів ОСОБА_13 законний наймач не проживає там на протязі 8 років. Окрім того, як вбачається із багаточисленних заяв ОСОБА_14 , що містяться в матеріалах справи, до начальника КЕВ м. Харкова він звернувся з метою виселення квартирантів, щоб йому надали ще одну кімнату за цією адресою, а тому у суду є сумніви щодо істинності та правдивості цих тверджень, питання щодо викливу будь-яких свідків для підтверджння своєї позиції позивач за зустрічним позовом не порушував.
Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що права та інтереси зустрічного позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, що звернулося до суду із зустрічним позовом жодним чином не порушені. Порушення своїх прав та необхідність їх захисту, особи, що звертаються до суду, повинні довести належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України. У порушення цього, позивачем не зазначено, в чому полягає порушення, невизнання чи оспорювання його прав та інтересів з боку відповідача ОСОБА_2 .

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 88 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, Відділу державної міграційної служби у Дзержинському районі м. Харкова про визнання права користування житловими приміщеннями, визнання наймачем та зобов`язання вчинити певні дії підлягає задоволенню у повному обсязі, у задоволенні ж зустрічного позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України до ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство оборони України, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід відмовити.
Керуючись ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 1, 9 Житлового кодексу України, ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, Відділу державної міграційної служби у Дзержинському районі м. Харкова про визнання права користування житловими приміщеннями, визнання наймачем та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_2 право користування житловою кімнатою АДРЕСА_2 , житловою площею 12, 5 кв. м.
Визнати ОСОБА_2 наймачем кімнати АДРЕСА_2 , житловою площею 12, 5 кв. м.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп.
У задоволенні зустрічного позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України до ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство оборони України, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
Витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Головуючий: