АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1812/17 Головуючий 1 інст. Чайка І.В.
Справа № 641/4783/14-ц Доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 липня 2016 року

за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Банку «Меркурій» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Банку «Меркурій», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки частково недійсним, -

в с т а н о в и в :

16 травня 2014 року Публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Банку «Меркурій» (далі по тексту ПАТ Банк «Меркурій») звернулося до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнювало, та в остаточній редакції просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору № 02/2-08-132 від 26 липня 2012 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 3/46, укладеного між позивачем та ОСОБА_1, ОСОБА_3, а саме: на нежитлові приміщення 1-го поверху № 22,24-:-37 в літ. «А-9» загальною площею 169,6 кв.м., що розташовані за адресою м. Харків вул. Соїча, 2, з яких 1/2 частина належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 жовтня 2008 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 5-7632, зареєстрованого 04 листопада 2008 року в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» реєстровий № 11590973, номер запису 5903 в книзі 1; та 1/2 частина належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 жовтня 2008 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 5-7634, зареєстрованого 04.11.2008 року в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» реєстровий № 11590973, номер запису 5903 в книзі 1. Визнати за позивачем право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 22,24-:-37 в літ. «А-9» загальною площею 169,6 кв.м., що розташовані за адресою м. Харків вул. Соїча, 2. Покласти на відповідачів витрати по проведеній незалежній оцінці нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що між ПАТ Банк «Меркурій» та третьою особою по справі - ОСОБА_4, 26 липня 2012 року був укладений Договір № 02/3-06П-79 про надання споживчого кредиту, згідно якого Банк надав ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти у сумі 1 030 000,00 грн. зі сплатою 24% річних та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 24 січня 2014 року.

26 липня 2012 року у забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між Банком та ОСОБА_1, ОСОБА_3, був укладений Іпотечний договір № 02/2-08-132, посвідчений 26 липня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 3/46, предметом якого є: нежитлові приміщення 1-го поверху №22,24-:-37 в літ. «А-9», загальною площею 169,6, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Соїча, 2, де 1/2 частка майна належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 жовтня 2008 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 5-7632, та 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 жовтня 2008 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 5-7634.

Відповідно до умов вказаного Іпотечного договору, за рахунок предмета іпотеки задовольняються вимоги Банку до ОСОБА_4 у повному обсязі, включаючи сплату суми кредиту, відсотків, пені, в тому числі обовязок достроково повернути Кредит у випадках, визначених Договором.

Банк належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором. Однак, всупереч умов Кредитного договору, ОСОБА_4 не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, у звязку з чим станом на 27 січня 2015 року в неї виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 1 338 955, 69 грн.

29 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся у суд із зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати договір іпотеки частково недійсним.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 26 липня 2012 року між ПАТ Банк «Меркурій» та ОСОБА_4 було укладено вищезазначений кредитний договрів про надання споживчого кредиту, згідно якого Банк надав ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використанні, грошові кошти у сумі 1 030 000 грн. зі сплатою 22,5% річних та кінцевим терміном повернення коштів 25 липня 2013 року.

В той же день, 26 липня 2012 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 уклали з ПАТ Банком «Меркурій» іпотечний договір.

Відповідно до пункту 1.1. Іпотечного договору цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що виникають із договору № 02/3-06П-79 про надання споживчого кредиту від 26 липня 2012 року та усіх додаткових договорів та угод до нього, що виникнуть у майбутньому. Кредитний договір укладено між іпотекодержателем ОСОБА_4, майновими поручителями якого є іпотекодавця, за умовами якого позичальник зобовязаний іпотекодержателю повернути кредит згідно з кредитним договором, сплатити проценти за його користування, а також неустойку у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

Розмір кредиту згідно з кредитним договором складає 1 030 000 грн., строк користування з 26 липня 2012 року по 25 липня 2013 року.

В подальшому, неодноразово, між відповідачем та ОСОБА_4 без повідомлення про це ОСОБА_1, було укладено додаткові угоди про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, і, лише, 27 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено договір про внесення змін до Іпотечного договору щодо терміну повернення кредиту. Термін було збільшено до 24 січня 2014 року.

Однак ОСОБА_1 не був повідомлений про збільшення процентів за користування кредитом до 24,0% річних.

З урахуванням викладеного, просив визнати недійсними наступні положення іпотечного договору № 02/2-08-132 від 26 липня 2012 року, а саме: пункт 1.1. в частині слів «… та усіх додаткових договорів та угод до нього, що виникнуть у майбутньому».

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 липня 2016 року та додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2016 року позов ПАТ Банк «Меркурій» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволений.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ Банк «Меркурій» за Договором № 02/3-06П-79 від 26.07.2012 року про надання споживчого кредиту в сумі 1 338 955,69 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору № 02/2-08-132 від 26.07.2012 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 3/46, укладеному між ПАТ Банк «Меркурій» та ОСОБА_1, ОСОБА_3, а саме на нежитлові приміщення 1-го поверху № 22,24-:-37 в літ. «А-9» загальною площею 169,6 кв.м., що розташовані за адресою м. Харків вул. Соїча, 2, загальною вартістю згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи № 11417 від 31.03.2016 року, що складений ХНДІСЕ ім. проф. ОСОБА_7 1278452 грн., з яких 1/2 частина належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.10.2008 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 5-7632, зареєстрованого 04.11.2008 року в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» реєстровий № 11590973, номер запису 5903 в книзі 1 та 1/2 частина належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.10.2008 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 5-7634, зареєстрованого 04.11.2008 року в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» реєстровий № 11590973, номер запису 5903 в книзі 1.

Визнано за ПАТ Банк «Меркурій» право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 22,24-:-37 в літ. «А-9» загальною площею 169,6 кв.м., що розташовані за адресою м. Харків вул. Соїча, 2.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ Банк «Меркурій» в рівних частках судові витрати за проведення оцінки предмету іпотеки в сумі по 630 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь держави в рівних частках судовий збір в розмірі по 1 827 грн. з кожного.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ Банк «Меркурій», треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки частково недійсним залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ Банк «Меркурій» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити у повному обсязі.

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1, визнати недійсними наступні положення іпотечного договору № 202/2-08-132 від 26 липня 2012 року: пункт 1.1 в частині слів «…та усіх додаткових договорі та угод до нього, що виникнуть у майбутньому».

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи підтверджується, що 26 липня 2012 року між ПАТ Банк «Меркурій» та ОСОБА_4, був укладений договір № 02/3-06П-79 про надання споживчого кредиту, згідно якого банк надав їй у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти у сумі 1 030 000,00 грн. зі сплатою 24% річних та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 24 січня 2014 року (т.1 а.с. 5-6).

В подальшому, сторонами вносилися зміни до кредитного договору, шляхом укладання додаткових угод від 28 вересня 2012 року №1 та від 26 липня 2013 року № 2, які підписані сторонами договору(т.1. а.с. 8,9).

Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав, відкрив ОСОБА_4 позичковий рахунок та надав кредит, що підтверджується заявою на видачу готівки № 023КР1020 від 26 липня 2012 року (т.1 а.с. 14).

У забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між банком та ОСОБА_1, ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір № 02/2-08-132 від 26 липня 2012 року, посвідчений 26 липня 2012 року ОСОБА_5, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 3/46, з договорами про внесення змін. Предметом зазначеного іпотечного договору є нежитлові приміщення 1-го поверху №22,24-:-37 в літ. «А-9», загальною площею 169,6, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Соїча, 2, 1/2 частка яких належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 жовтня 2008 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 5-7632, та зареєстрованого 04 листопада 2008 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 11590973, номер запису 5903 в книзі 1, та 1/2 частка майна належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 жовтня 2008 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 5-7634, спадкова справа № 606/2008, та зареєстрованого 04 листопада 2008 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 11590973, номер запису 5903 в книзі 1 ( т.1 а.с. 10-12).

Станом на 27 січня 2015 року у звязку із невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань за кредитним договором в частині сплати тіла кредиту та процентів за його користування утворилася заборгованість в розмірі 1 338 955.69 гривень, з яких: 819 203,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 299 042,29 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 220 710,40 грн. пеня за порушення строків погашення кредиту та процентів.

З наявних в матеріалах справи вимог про усунення порушення у березні 2013 року, 18 жовтня 2013 року, 10 квітня 2014 року вбачається, що позивач направляв відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 іпотечне повідомлення (т. 1 а.с. 17, 18, 72, 73).

Згідно з пунктом 2.1.5 Іпотечного договору Іпотекодержатель має право у разі невиконання Позичальником умов Кредитного договору, звернути стягнення на майно, в тому числі достроково, та задовольнити за рахунок майна свою вимогу за Кредитним договором у повному обсязі, що визначається на час виконання цієї вимоги, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання зобовязання, неустойку, необхідні витрати на утримання, звернення стягнення та реалізацію майна.

Задовольняючи позов ПАТ Банк «Меркурій» та визнаючи за банком право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 22,24-:-37 в літ. «А-9» загальною площею 169,6 кв.м., що розташовані за адресою м. Харків вул. Соїча, 2, суд першої інстанції виходив з того, що це майно є предметом договору іпотеки, укладеного між сторонами, тому, у звязку з невиконанням ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором, на вказане майно слід визнати право власності за банком на підставі статей 33, 35, 37 Закону України «Про іпотеку».

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Пунктом 3.1 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на майно здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з цим договором шляхом передачі права власності на майно, рахунок виконання обовязків позичальника за кредитним договором, іпотекодержателю чи від продажу іпотекодержателем майна від свого імені за вибором останнього.

Розділом 4 договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на нерухоме майно.

Пунктом 4.2 передбачено, що на підставі цього договору та даного застереження іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно шляхом: продажу від свого імені майна будь-якій особа на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або прийняття майна у власність в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому дане застереження, яке визнається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на майно.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-1851цс15.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ПАТ «Банк Меркурій» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, ухвалив рішення в цій частині зустрічних позовних вимог з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

При цьому суд першої інстанції виходив із тих обставин, що ОСОБА_1Г в момент підписання договору іпотеки був ознайомлений з усіма умовами договору та міг обирати або не погоджуватися на певні умови, однак цього не зробив та доказів протилежного суду не надав.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія погоджується в повному обсязі та зазначає наступне.

Відповідно до вимог статей 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, сторони спірного договору іпотеки на добровільних засадах визначили усі його умови, які прописані чітко і зрозуміло.

Договір іпотеки укладений у письмовій формі та у відповідності до приписів Закону України «Про іпотеку» щодо нотаріального посвідчення. Ознайомившись з умовами договору іпотеки та вважаючи їх прийнятними для себе, ОСОБА_1 підписав договір, не надавши жодних зауважень чи виправлень, чим висловив своє волевиявлення. Факт підписання іпотечного договору сторонами не оспорюється. Правочин, який укладений між сторонами, був спрямований на реальне настання правових наслідків. Пунктом 7.1. договору іпотеки сторони визначили, що договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших положень, що містяться в ньому.

Враховуючи вищевикладене, іпотечний договір та його умови відповідають вимогам, які встановлені для чинності правочину.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неправомірності висновків суду першої інстанції в цій частині рішення є такими, що не заслуговують на увагу та задоволенню не підлягають.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України на підставі пункту 1 частини 1 статті 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Банк Меркурій» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та ухвалює в цій частині нове рішення, яким відмовляє у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України, ст.ст. 33, 35, 37 Закону України «Про іпотеку»,

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності відмовити у повному обсязі.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_8