Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/985/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайсюк О. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді Гайсюка О.В.

суддів Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

за участю секретаря Діманової Н.І.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ «Агрофірма «Відродження» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ТОВ «Агрофірма «Відродження» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2.

Позивач зазначив, що 18.04.2009 ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до позивача водієм.

У письмовій формі між позивачем і відповідачем укладено договір позики, що підтверджується видатковими касовими ордерами від 18.08.2014 року та 28.10.2014 року, які підписані відповідачем і за якими він отримав грошові кошти на загальну суму 120 000 грн.

Посилаючись на це, позивач просив стягнути з відповідача борг у сумі 120000 грн.

У березні 2017 року позивач зменшив розмір позовних вимог у звязку з тим, що відповідачем повернуто 8567,62 грн. та просив стягнути залишок боргу у сумі 111432,38 грн. (а.с.68).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.03.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати це рішення та задовольнити позов, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильну оцінку доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, звертається увага на помилковість висновку суду про те, що належним позивачем у цій справі є ОСОБА_3, а не Товариство, та на суперечливість висновків суду зазначених у рішенні.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав.

Представник відповідача з доводами скарги не погодилася.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2009 року ОСОБА_2 за наказом №38к від 18.04.2009 року був прийнятий водієм в ТОВ «Агрофірма «Віродження», а 12.12.2014 року був звільнений з роботи за згодою сторін (а.с.17,16). За усним зверненням ОСОБА_2 Генеральним директором Товариства видані 15.08.2014 року та 28.10.2014 року накази про надання ОСОБА_2 в позику грошових коштів 120 000 гривень.

Виконання цих наказів покладено на бухгалтера Товариства ОСОБА_4 (а.с.70-71).

За видатковими касовими ордерами від 18.08.2014 року та від 28.10.2014 року ОСОБА_2 була видана через касу Товариства позика на загальну суму 120 000 грн. у цих ордерах зазначено, що ОСОБА_2 грошові кошти видані саме як позика, отримання коштів 18.08.2014 року та 28.10.2014 року підтверджено підписами ОСОБА_2, а також і підписами головного бухгалтера та касира Товариства. Відповідач ОСОБА_2 не заперечує, що саме його підпис є в цих ордерах (а.с.18-19). Видача та погашення позики відображені і в документах бухгалтерського обліку, зокрема, з картки рахунку №3771 (завірена копія) вбачається, що ОСОБА_2 із отриманих за позикою 120 000 грн. повернув товариству 8567,82 грн., залишилася непогашеною сума позики 111432,38 грн. (а.с.75).

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, зокрема, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми договору позики.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлено розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Отже, видаткові касові ордери від 18.08.2014 року та від 28.10.2014 року саме і підтверджують укладення договору позики між позивачем і відповідачем, оскільки в цих документах зафіксована сума грошових коштів, яка передана відповідачу, як позика, без встановлення строку повернення позики (а.с.18-19).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Вимога про повернення суми позики була предявлена позивачем відповідачу у квітні 2015 року та отримана відповідачем 19.04.2015 року (а.с.22).

Отже, залишок суми позики, яка не повернута відповідачем позивачу у сумі 111432,38 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 01.03.2013 року укладено договір позики, який нотаріально посвідчено. За цим договором ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 120 000 грн., а позичальник ОСОБА_2 зобовязався повернути цю суму ОСОБА_3 до 01.03.2018 року (а.с.50).

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 є засновником та директором ТОВ «Агрофірма «Відродження» і на пояснення представника відповідача про те, що борг за позикою фізичній особі ОСОБА_3 «перенесено» на Товариство, суд дійшов помилкового висновку про те, що належним відповідачем в цій справі є ОСОБА_3 (а.с.85).

Але «перенесення» боргу нічим не підтверджено. Помилковими є і висновки суду про те, що відсутність заяви позивача про надання йому позики, відсутність його підпису про ознайомлення з наказами про надання позики, свідчить про відсутність правовідносин між сторонами щодо позики. Адже, як зазначалося вище, договір позики між позивачем і відповідачем укладено у письмовій формі (ч.2 ст.1047), що підтверджується змістом видаткових касових ордерів. Позика відображена в документах не лише бухгалтерського обліку, а і у податкових документах (а.с.72-74).

Наведене свідчить про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову позивача.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у сумі 3780 грн. (ст..88 ЦПК)

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма «Відродження» задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Агрофірма «Відродження» задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Агрофірма «Відродження» заборгованість за договором позики у сумі 111 432,38 грн. та витрати по оплаті судового збору у сумі 3780 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: