Справа № 591/1058/17
Провадження № 2/591/1235/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого: судді Бурда Б.В. при секретарі: Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 11.11.2011 року перебувала у шлюбі з відповідачем, якій розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, 11.03.2014 року, яка знаходиться у неї на утриманні. Рішенням суду з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитина та на її утримання до досягнення сином трирічного віку. Зазначає, що її дитина хворіє та є інвалідом дитинства. Посилаючись на положення ст. 88 СК України та ту обставин, що вона мешкає з дитиною інвалідом, яка потребує постійного стороннього догляду, просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі ? частини усіх видів доходу відповідача у звязку з проживанням з дитиною інвалідом. Також просить стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати понесені на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що у сина хвороба імунної системи, що полягає в не перенесенні глютену та побічні від цього хвороби. Син не може відвідувати дошкільні дитячі заклади, оскільки потребує на спеціальну дієту та постійне лікування. Зазначила, що відповідно до медичних документів син потребує домашнього догляду.

Відповідач позов заперечив. Зазначив, що буде допомагати позивачу, якщо остання не буде перешкоджати йому у спілкуванні з сином. Також пояснив, що офіційно працює та інших утриманців, окрім сина ОСОБА_3, він не має.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши фактичні обставини та перевіривши їх доказами наданими сторонами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного..

Судом встановлено, що 11 листопада 2011 року сторони вступили в шлюб, якій розірвано за судовим рішенням. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, 11 березня 2012 року, яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 серпня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття. Цим же судовим рішенням з відповідача стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/10 частини заробітку відповідача щомісячно на період до досягнення сином ОСОБА_3 трирічного віку, тобто до 11 березня 2015 року.

Вказані обставини зазначені та визнані сторонами, а також підтверджуються копією рішення суду (а.с. 30)

З матеріалів справи (а.с. 9-12) вбачається, що син сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом дитинства в звязку з хронічними захворюваннями. Він проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом. яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодекс), без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Таким чином право на утримання у подружжя з яким проживає дитина-інвалід, виникає за наявності двох обставин: якщо дитина-інвалід не може обходитися без постійного стороннього догляду і мати (батько), з яким вона проживає опікуються нею. Та обставина, що дитина потребує постійного стороннього догляду повинна бути підтверджена відповідним документом закладу охорони здоровя.

Постійний сторонній догляд - вид догляду, яким забезпечуються інваліди із значно вираженою важкістю, функціональними порушеннями в організмі, зумовленими професійним захворюванням, травмою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду інших осіб, неспроможні до самообслуговування (не можуть самостійно приймати їжу, забезпечувати туалет, потребують допомоги при прогулянках тощо).

Статтею 5 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-ХІІ від 21.03.1991 року передбачено, що порядок та умови визначення потреб у звязку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи. Згідно Порядку видачі медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років, затв. наказом Міністерства охорони здоровя № 482 від 04.12.2001 року, установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років та визначення потреб у звязку з інвалідністю здійснюється лікарсько-консультативними комісіями дитячих обласних, багатопрофільних міських лікарень, спеціалізованих лікарень, диспансерів, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання, позивач послалася на довідку ЛКК від 27.10.2016 року (стоком дії до 11.03.2018 року) в якій зазначено про потребу дитини-інваліда в домашньому догляді (а. с. 11).

В той же час, висновок ЛКК про те, що ОСОБА_4 в звязку зі станом здоровя потребує постійного стороннього догляду, позивачкою суду не надано.

Згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження потреби дитини-інваліда, з якою мешкає позивач, саме постійного стороннього догляду, відсутні підстави для стягнення з відповідача утримання на користь позивача з підстав визначених позивачем, а саме в порядку визначеному ст. 88 СК України.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову за відсутність підстав визначених ст. 88 СК України для стягнення утримання на користь позивача.

На підставі викладеного ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

суддя