Справа №: 615/1289/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 р. м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Товстолужського О.В.,

при секретареві Неділько І.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання автомобіля спільним майном подружжя, що проживало однією сім'єю, але не перебувало у шлюбі та стягнення 1/2 частини його вартості, -

в с т а н о в и в:

30 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання автомобіля спільним майном подружжя, що проживало однією сім'єю, але не перебувало у шлюбі та стягнення 1/2 частини його вартості.

В позові зазначено, що 27.08.2005 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_5, жительки АДРЕСА_1 автомобіль ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_1, рік випуску 1978, який був знятий з обліку у МРЕВ ДАІ, через ТОВ «НАК», шляхом оформлення довідки-рахунку серії НОМЕР_2 від 27.08.2005 року. Позивачем було особисто сплачено вартість даного автомобіля в сумі 2000 дол. США власнику ОСОБА_5 Після оформлення договору-купівлі продажу автомобіля ТОВ «НАК» було видано на ім'я сина позивача ОСОБА_6 довідку рахунок серії НОМЕР_2 від 27.08.2005 року. Приймав участь в купівлі автомобіля відповідач ОСОБА_7, який на день купівлі проживав в сім'ї позивача, приїхав з нею до Київської області до своїх рідних в гості та з метою купівлі автомобіля для сина ОСОБА_1 - ОСОБА_6 Прибувши до місця мешкання в с. Костів, ОСОБА_7 повинен був поставити на облік автомобіль на ім'я ОСОБА_6, однак відповідач, користуючись довірою ОСОБА_1 зареєстрував автомобіль на своє ім'я, як власника, використовуючи при цьому іншу довідку-рахунок серії КІВ НОМЕР_6 від 03.09.2005 року, яка була також оформлена у ТОВ «НАК». Позивач із сином не перевіряли документів про проведену реєстрацію автомобіля, довіряючи ОСОБА_4

Також в позові зазначено, що після реєстрації автомобіля відповідач жив разом із ОСОБА_1 у неї вдома. Однак, 23.08.2009 року, ОСОБА_7, зловживаючи довірою позивача поїхав на спірному автомобілі до рідних у Київську область на декілька днів та додому не повернувся. В жовтні 2009 року, по телефону останній повідомив, що не повернеться до Харківської області, а автомобіль належить йому. 20.10.2009 року ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів із заявою про викрадення автомобіля. Кримінальне провадження постановою слідчого Валківського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 01.04.2016 року закрите, через відсутність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки, між сторонами наявні цивільно-правові стосунки.

ОСОБА_1 вимагає визнати автомобіль ВАЗ-2106, державний номер: НОМЕР_3, рік випуску 1978, бежевого кольору, кузов НОМЕР_4, двигун НОМЕР_5, зареєстрований Валківським ВРЕР УДАІ ГУ МВС України в Харківській області 29.04.2006 року на ім'я ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку серії КІВ НОМЕР_6 виданої ТОВ «НАК» спільним майном подружжя, проживаючого без реєстрації шлюбу на день купівлі, стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості даного автомобіля, в розмірі 1 000 дол. США по курсу НБУ 25 700 грн. 00 коп.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, прохала його задовольнити та пояснила, що вона разом із ОСОБА_7 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 1993 року по 1999 рік. Потім вони шлюб розірвали та продовжили мешкати однією сім'єю. В 2005 році, відповідач попрохав її з'їздити до Київської області до його брата на день народження на що вона погодилась. Взявши її сина автомобіль «Москвич» вони вдвох відправились туди. Знаходячись в с. Ржищів Київської області, ОСОБА_7 запропонував придбати автомобіль ВАЗ 2106 для її сина ОСОБА_6. Оскільки транспортний засіб на якому вони приїхали поламався, вона погодилась та згодом вони звернулись до ОСОБА_5, жительки Кагарлицького району Київської області та за 2000 дол. США придбали автомобіль. Дані кошти, як зазначила позивач, належали їй. Після чого, вони усі разом поїхали до місцевого відділу МРЕВ та ОСОБА_7 повинен був оформити автомобіль на її сина ОСОБА_6, а потім поїхали до с. Костів тобто до свого місця мешкання. В 2009 році, ОСОБА_7 взяв автомобіль ВАЗ 2106 та відправився до м. Києва до брата, але так і не повернувся, а в телефонній розмові повідомив, що більше до неї не повернеться, а автомобіль вже належить йому.

Як зазначила ОСОБА_1 вона бажає відшкодувати хоча б половину коштів, які вона витратила на придбання автомобіля.

Представник позивача позов також підтримав та зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 після розірвання шлюбу в 2000 році мешкали однією сім'єю в с. Костів Валківського району за місцем реєстрації позивача. В 2005 році, сторони поїхали до Київської області з метою придбання автомобіля ВАЗ 2106 для сина його довірителя. ОСОБА_1 надавши кошти відповідачу вважала, що ОСОБА_7 зареєструє автомобіль за її сином ОСОБА_6 Однак, відповідач зловживаючи довірою останньої віддавши кошти позивача в розмірі 2000 дол. США зареєстрував автомобіль на своє ім'я.

Також представник позивача зазначив, що матеріали кримінального провадження підтверджують ту обставину, що сторони мешкали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а також те, що кошти на придбання автомобіля були надані саме позивачем.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову і зазначила, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розірвано шлюб 08.12.2000 року та після чого він не мешкав разом з позивачем. В 2005 році, відповідачу необхідно було поїхати до м. Кагарлик Київської області до свого брата та він звернувся до колишньої дружини із проханням надати йому у користування автомобіль «Москвич», що належав сину позивача та був придбаний сторонами в період шлюбу з позивачем. Прибувши за місцем призначення, 27.08.2005 року ОСОБА_7 придбав автомобіль ВАЗ 2106 у ОСОБА_5 Як зазначила представник відповідача, кошти на придбання автомобіля належали саме ОСОБА_4, а тому після його придбання він і є власником.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.04.1993 року, що витікає з паспорту громадянина України на ім'я ОСОБА_4

Шлюб між сторонами був розірваний 08.12.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 яке видане 11.01.2017 року Валківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Відповідно до пояснювальної записки, продавець ОСОБА_5 мешканка АДРЕСА_2, одержала за проданий автомобіль ВАЗ 2106, від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2000 дол. США.

Дійсність даного письмового доказу сторонам не оспорювалось.

Згідно даних, що надійшли з відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи №7 в Харківській області, станом на 2010 рік ВАЗ 2106, державний номер: НОМЕР_3, зареєстровано за ОСОБА_7

Підставою для реєстрації стала заява ОСОБА_4, довідка-рахунок НОМЕР_6 видана ТОВ «НАК» 03.09.2005 року, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, колишнього власника ОСОБА_5, що мешкає за адресою: АДРЕСА_3

Суд вважає, що позиція сторони відповідача, згідно якої на час купівлі автомобіля ВАЗ 2106, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не проживали однією сім'єю, не відповідає дійсності.

Представник відповідача не заперечила проти тих обставин, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 разом здійснили подорож до Київської області, де вони відвідували родичів відповідача. Під час подорожі був придбаний автомобіль.

Не оспорюється і так обставина, що гроші за придбаний у громадянки ОСОБА_5 автомобіль, продавцю передавала саме ОСОБА_1

Крім того, судом в судовому засіданні дослідженні матеріали кримінального провадження №0000292, зареєстрованого за заявою позивача, щодо шахрайських дій ОСОБА_4

Так, відповідно до протоколу одночасного допиту ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 16.02.2016 року, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві відомості, останні зазначили, що вони перебували у шлюбі з 1993 року по 1999 рік, а після чого проживали однією сім'єю. В своїх поясненнях ОСОБА_7 зазначив, що вони проживали разом до 2009 року, після чого він поїхав до м. Ржищів Київської області. ОСОБА_1 в свою чергу зазначила, що відповідач після певного проміжку часу відправився до м. Києва на автомобілі ВАЗ 2106 та більше не повернувся.(а.с.кр.пр.237-241)

Як вбачається з пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_8 від 21.01.2016 року, останні повідомили, що в 2005 році до них в с. Слобода Кагарлицього району Київської області приїхали чоловік та жінка, як згодом з'ясувалось то були ОСОБА_1 та ОСОБА_7, які придбали у них автомобіль ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_5 за 2000 дол. США.(а.с.кр.пр.232-235)

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначала, що вона разом із ОСОБА_7 в 2005 році поїхала до Київської області на день народження його брата. Перебуваючи там, вони придбали у ОСОБА_5 автомобіль ВАЗ 2106 за 2000 дол. США.(а.с.кр.пр.39-42)

Відповідно до протоколу допиту свідка від 12.11.2015 року ОСОБА_7 зазначив, що відповідач є його братом. В 2005 році він приїжджав разом із дружиною ОСОБА_1 до нього і саме тоді, вони придбали автомобіль ВАЗ 2106 в с. Слобода Кагарлицього району Київської області.(а.с.кр.пр.201-202)

Не дивлячись на те, що протоколи допитів та пояснень позивача містять певні невідповідності, в цілому їх зміст відповідає позиції позивача, згідно якої сторони на час купівлі автомобіля ВАЗ 2106 в 2005 році мешкали однією сім'єю.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сукупність вищенаведених фактичних даних, свідчить про те, що сторони, на час придбання автомобіля, перебували у певних відносинах, а саме: спільно вирішували питання про поїздки, витрати, були пов'язанні спільним побутом, тощо. Такі відносини є фактично шлюбними.

Разом з тим, ані позивачем, ані відповідачем не надано суду даних за ким зареєстрований транспортний засіб на час подачі позову та яка його реальна вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно з ч. 2 ст. 74 СК України, на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як витікає з положень ст. 60 СК України (8 глава СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Позивач та її представник наполягали на тому, що ОСОБА_7 має компенсувати половину вартості автомобіля обумовленої договором купівлі-продажу.

Предметом доведення позову про визнання майна спільним майном подружжя, що проживало однією сім'єю, але не перебувало у шлюбі та стягнення частини його вартості є обставини пов'язані з правом власності такого майна та розміром його вартості, для визначення суми компенсації, на час подачі позову.

Оскільки такі дані відсутні, суд позбавлений можливості повно та всебічно оцінити усі обставини справи.

За таких підстав, суд відмовляє в задоволенні позову за недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Ані позивач, ані відповідач не посилались на застосування поновлення строків позовної давності, або відмову в задоволенні позову через їх сплин.

Оскільки, позов не підлягає задоволенню по суті вимог, строк позовної давності судом не застосовується.

Керуючись ст. ст. 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Валківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Товстолужський О. В.