У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення компенсації за порушення авторського права за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 6 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що в 1979 році вона створила літературний твір ІНФОРМАЦІЯ_1 (рос.), ІНФОРМАЦІЯ_2 (укр.), а в 1989 році був оприлюднений твір «ІНФОРМАЦІЯ_3» українською та російською мовами. Дані анімаційні фільми були створені на кіностудії «Київнаукфільм». Автором сценарію в титрах зазначених анімаційних фільмів визнано її, даний факт є загальновідомим і не потребує додаткового доказування. Відповідно до ст. 483 ЦК УРСР, який діяв на час створення анімаційного фільму, авторське право на кінофільм належало підприємству, яке здійснило зйомку, а авторові сценарію, художнику постановникові та авторам інших творів, які увійшли складовою частиною у фільм, належало авторське право, кожному на свій твір. Таким чином, авторські (майнові) права на фільм належать кіностудії «Укранімафільм», а їй - авторські немайнові та виключні майнові права на літературний твір та його оригінальну назву ІНФОРМАЦІЯ_1 (рос.), ІНФОРМАЦІЯ_2 (укр.). У подальшому їй стало відомо, що фізична особа-підприємець ОСОБА_5 неправомірно використовує оригінальну назву твору ІНФОРМАЦІЯ_2, здійснює роздрібну торгівлю контрафакної продукції. Проте дозволу на використання оригінальної назви твору ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачу вона не надавала, хоча необхідність такого дозволу (ліцензії) прямо передбачена законом.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на її користь компенсацію за порушення авторського права в розмірі 229 026 грн, що складає 217 розмірів мінімальних заробітних плат.

Справа апеляційним судом розглядалась неодноразово.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 6 грудня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію за порушення авторського права в розмірі 229 026 грн. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно застосувавши положення ст. 440 ЦК України, ст. ст. 8, 9, 15, 50 - 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», врахувавши роз'яснення, надані судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», дійшли до правильного висновку про те, що назва твору ІНФОРМАЦІЯ_2 є самостійним об'єктом, що підлягає правовій охороні, ОСОБА_4 відповідачу жодного дозволу на відтворення імені головного персонажа ІНФОРМАЦІЯ_2, оригінальної назви літературного твору ІНФОРМАЦІЯ_2 та реалізацію товару з такою назвою не надавала. При цьому суд правильно визначив компенсацію в розмірі229 026 грн, яка відповідає вимогам закону, а також висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 28 вересня 2015 року № 2664.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 6 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта