Справа №2034/2-853/11
Провадження № 2/635/769/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Шинкарчука Я.А.,

при секретарі судового засідання - Желізової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі 1/2 частки будинку, визнання права власності на земельну ділянку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом (враховуючи уточнення позовної заяви), в якому просить:

1)у відповідності до висновку експерта №7357/12899/12900 за варіантом №1 виділити їй в натурі житлове приміщення з надвірними спорудами, а саме: кухня 1-2, туалет 1-3, віанна1-4, коридор 1-5, житлову кімнату 1-6, житлову кімнату 1-7, тамбур ІІ, гараж із оглядовою ямою і свердловиною, 1/2 воріт, 1/2 хвіртки, 1/2 огорожі, 1/2 замощення;

2)визнати за позивачем право власності на спадщину за законом 1/2 частину земельної ділянки, на якому і розміщено спірне домоволодіння;

3)виділити позивачу 1/2 частину земельної ділянки за фактом користування;

4)стягнути на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 понесені позивачем судові витрати в сумі 5442,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, була власність матері позивача - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після її смерті дане домоволодіння по 1/2 частини успадкували позивач - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2. Відповідач поселився в даному будинку після смерті матері. Позивач запропонувала розділити даний будинок в натурі, проте відповідач відмовився. При цьому, відповідач з 2007 року розпочав капітальний ремонт даного будинку та на початку 2009 року вселив до будинку невідому позивачу жінку з родиною, і з того часу не дозволяє позивачу користуватися будинком, змінив замки від вхідних дверей, калітки, а ключі категорично відмовляється надати позивачу. Разом з тим, у період з червня 2001 року по січень 2005 року позивач зі своїми дітьми проживала в даному будинку разом із матір'ю та займалась його благоустроєм: нею були встановлений газовий лічильник, проведений міський телефон, здійснювався поточний ремонт будинку. А після переїзду родини позивача з даного будинку в ньому залишитися особисті речі позивача: меблі, посуд, одяг тощо, якими наразі користується відповідач. Позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів з проханнями відновити порушені права, проте дані звернення залишились без відповідного реагування. Добровільне врегулювання спору між сторонами не завершилось позитивно. У зв'язку з чим, позивач і звернулась до суду.

В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач у судовому засідання заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні повному обсязі. При цьому, суд враховує, що в матеріалах справи міститься заперечення відповідача, в якому вказано наступне. Відповідачем у період з 2007 року і по сьогоднішній день у спірному домоволодіння було виконано роботи по капітальному ремонту (повна заміна системи опалення, спорудження систем водопостачання, каналізації, вентиляції, повна заміна вікон та дверей, утеплення перекриття, влаштування ванної кімнати, санвузлу та кухні), реконструкції надвірних будівель, споруджено 45 м.п. огорожі із залізобетонних елементів, висаджені багаторічні насадження тощо. Позивач ОСОБА_1 в супереч нормам ст. 360 ЦК України, відмовилась від участі у здійсненні витрат на управління, утримання та збереження спільного майна. Разом з тим, правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні, у зв'язку з тим, що спадкодавець (ОСОБА_3.) належним чином не зареєструвала своє відповідне право. Також в запереченні відповідач посилається на положення п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», у відповідності до якого, у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК України).

Вислухавши пояснення та доводи сторін у справі, дослідивши матеріали справи та висновок судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи №7387/12899/12900 від 20.01.2017, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.3, ч.1 ст.4, ч.1-3 ст.10,ч.1,2 ст.11, ч.2 ст.31, ст.179 ЦПК України:

-кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів;

-здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України;

-цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом;

-суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги;

-крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов;

-предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В частині 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Матеріально правовий аспект захисту цивільних справ та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні чи має особа таке право або інтерес, та чи були вони порушені або чи було необхідним їх правове визначення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, та захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України, ст.ст.3,4 ЦПК України).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено ст.317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбаченийст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно дост.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), передає співвласнику частку житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень на нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію й зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі №6 -12цс13).

У відповідності до ч.1ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а відповідно до змісту ч.1ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч.2 ст.364 ЦК України).

Згідно ізст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і у тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 4 ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі, споруди.

При вирішенні питання щодо встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ті ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 18 травня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В., реєстрованого в реєстрі за №2-905, отримала у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Як встановлено із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Малороганською сільською радою Харківського району Харківської області на підставі актового запису №98 від 28 лютого 2006 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В. 29 січня 2006 року та зареєстрованого в реєстрі за№2-159, спадкоємцем 1/2 частини майна, ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є її син ОСОБА_2.

А згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В. 27 квітня 2009 року та зареєстрованого в реєстрі за№2-1067, спадкоємцем 1/2 частини майна, ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є її дочка ОСОБА_1.

Спадкове майно, на яке видано вище наведені свідоцтва складається із житлового будинку (літ.А-1-цегла) з надвірними будівлями (сарай В, вбиральня Г, гараж Е, огорожа №1-6, свердловина к, замощення 1), розташований в АДРЕСА_1, загальною площею 93,70 кв.м., житловою площею 48,70 кв.м., що належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 18 травня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-905 та зареєстрованого в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 28 грудня 2006 року у реєстрову книгу 2, за реєстровим №426, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Право власності на вказані частини спірного будинку зареєстровані за їх співвласниками відповідно до ст. 182 ЦК України.

Згідно рішення Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області ІІІ сесії VІІ скликання від 29 січня 2016 року «Про перейменування вулиць, провулків, площ у селі Мала Рогань та селі Коропи Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області» та додатку до нього, в АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що сторони по справі, які є співвласниками домоволодіння, яке перебуває у їх спільній часткові власності, в натурі не було виділено, та не було встановлено порядку користування земельною ділянкою у відповідності належних частин домоволодіння.

Для визначення можливості та варіантів розподілу домоволодіння в натурі, а також визначення порядку користування земельною ділянкою, по справі було проведено судову будівельно-технічну, оціночно-будівельну та земельно-технічну експертизу №7387/12899/12900, висновок за результатами якої складений 20 січня 2017 року старшим судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Кириловою Л.І.

Суд вважає вказаний висновок належним доказом по справі, оскільки він ґрунтується на результатах обстеження домоволодіння, проведенні необхідних розрахунків, на підставі технічної документації на домоволодіння, даних інвентаризаційної справи та з урахуваннями нормативно-технічної документації.

Так, відповідно висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи №7387/12899/12900 від 20.01.2017, судовим експертом здійснено наступні висновки:

1)виділити в натурі частки співвласників у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами, без відступу від їх ідеальних часток з урахуванням того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 належать по 1/2 частині, з максимальною ізоляцією один від одного, не надається можливим з причин, вказаних у дослідженні;

2)за умови одночасного виконання робіт по переобладнанню, переоснащенню житлового будинку та робіт з капітального ремонту, на підставі розробленої проектно-технічної документації організацією, яка має ліцензую на виконання даного виду робіт, затвердженої в установленому порядку, надано два варіанти виділу в натурі часток співвласників у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами, з відступом від розміру ідеальних часток співвласників;

3)надано перерозподіл ідеальних часток співвласників за варіантами та розмір компенсацій, який повинен буде сплатити співвласник, частка якого за варіантами збільшиться;

4)надано перелік переобладнань та перепланувань за варіантами. Вказано на необхідність виконання проектно-технічної документації по переобладнанню та капітальному ремонту житлового будинку, який затверджується в установленому законодавством порядку. Виконання переобладнання необхідно здійснювати одночасно з роботами по капітальному ремонту житлового будинку, організацією, яка має ліцензію на виконання даного виду робіт;

5)надати варіанти порядку користування земельною ділянкою, відповідно до розміру ідеальних часток співвласників, як з максимальною ізоляцією, так і з залишенням частини земельної ділянки в загальному користуванні співвласників, при цьому врахувавши можливість влаштування окремих входів та в'їздів на земельну ділянку кожного із співвласників не надається можливим з причин, вказаних у дослідженні.

Отже, як вбачається з висновку експерта, виділ в натурі часток співвласників у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами, можливий (надано два варіанти) з відступом від розміру ідеальних часток співвласників, проте за умови одночасного виконання робіт по переобладнанню, переоснащенню житлового будинку та робіт з капітального ремонту, на підставі розробленої проектно-технічної документації організацією, яка має ліцензую на виконання даного виду робіт, затвердженої в установленому порядку.

Позивач в уточненій позовній заяві вказує, що вона бажає виділити належну їй 1/2 частку на житлового будинку АДРЕСА_1, у відповідності до ІІ варіанту виділу запропонованого експертом. Однак, ані позивачем, ані відповідачем до суду не було надано розробленої проектно-технічної документації з проведення робіт із переобладнання, переоснащення та капітального ремонту спірного житлового будинку, що є основною умовою при виділі в натурі за запропонованими експертом варіантами. Більш того, навіть не виявлено бажання звернутися до відповідної організації для розробки проектно-технічної документації.

Згідно з висновком, спірний житловий будинок з надвірними будівлями містить в собі крім приміщення, що знаходяться в спільній частковій власності сторін, так і особисто зведені приміщення, а саме самочинно зведені, які у встановленому законом порядку не були узаконені.

Так, вимогами ст. ст.364,367 ЦК України не передбачено виділ і поділ майна право власності на яке не зареєстровано у відповідних державних органах і вважається самочинним будівництвом.

Стосовно позовних вимоги про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки та встановлення порядку її користування земельною ділянкою, суд зазначає наступне.

Згідно з наданої до суду копії державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3, виданого 14 травня 2001 року на підставі рішення виконкому Малороганської сільської Ради народних депутатів від 10 грудня 1999 року №140, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у приватну власність передано земельну ділянку площею 0,1142 га, що розташована на території Малороганської сільської ради, АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Як вбачається з п. 4 договору купівлі-продажу від 18 травня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Богуновою Н.В., реєстрованого в реєстрі за №2-905, відповідно до якого право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, переходить від ОСОБА_12, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до ОСОБА_3 «Цей договір є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості), видачі державного акту на право приватної власності на землю та реєстрації останнього у вищезгаданій селищній Раді»

У відповідності до копії інформації за №578 від 22.12.2006 року, наданої виконавчим комітетом Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області, за час проживання на території Малороганської сільської ради ОСОБА_3 не зверталась з проханням оформити державний акт на право приватної власності на землю з ім'я ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на її ім'я.

Відтак, до суду не було надано належних доказів на підтвердження того, що земельна ділянка на якій розміщено спірний житловий будинок належить позивачу чи відповідачу на прав власності або на праві користування.

При цьому, щодо питання визначення порядку користування земельною ділянкою, у висновку експертом зазначено, що у співвласників житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_9 права щодо земельної ділянки невизначені, тобто відсутня державна реєстрація прав на земельну ділянку, у зв'язку з чим, неможливо надати варіанти порядку користування земельною ділянкою.

Таким чином, суд враховуючи вище викладене, позовні вимоги, які позивачем уточнено, а також обставини та висновки здійснені експертом у висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи №7387/12899/12900 від 20.01.2017, приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі.

Разом з тим, суд зазначає, що ухвалення судом даного рішення не перешкоджає сторонам поділити в натурі майно, що знаходиться у їх спільній частковій власності у відповідності до вимог ст.367 ЦК України, а також не є перешкодою для їх звернутися до суду, відповідно до ст.3 ЦПК України, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав у порядку, встановленому ЦПК України та з урахуванням необхідності усунення допущених у даній справі недоліків при визначенні кола осіб, чиї права і обов'язки може зачіпати судове рішення, визначення обсягу і змісту доказів в залежності від обставин, на які будуть посилатися, як на підставу своїх вимог. До таких, зокрема, може відноситися і здійснені самочинно перебудови та покращення, відсутність державної реєстрації прав на земельну ділянку, а також отримання проектно-технічної документації з проведення робіт із переобладнання, переоснащення та капітального ремонту спірного житлового будинку, що є основною умовою при виділі в натурі за запропонованими експертом варіантами.

Оскільки даним рішенням у задоволенні позову відмовлено, то підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі 1/2 частки будинку, визнання права власності на земельну ділянку та встановлення порядку користування земельною ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - Я.А. Шинкарчук

.