АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6418/2017 Доповідач - Шахова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення заборгованості по заробітній платі, премії, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01 квітня 2014 року він працював на посаді директора Кримської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком». 09 лютого 2015 року між ним та ПАТ «Укртелеком» укладено угоду про припинення контракту, за умовами якої відповідач зобов'язався виплатити йому заробітну плату за січень-лютий 2015 року, премію за результатами роботи за 2014 рік, компенсацію за невикористану відпустку та одноразову вихідну допомогу. Посилаючись на те, що в порушення умов угоди відповідач у день припинення контракту не виплатив йому зазначених сум, просив суд стягнути з ПАТ «Укртелеком» на свою користь: заборгованість з виплати заробітної плати за січень 2015 року у розмірі 42 111 гривень 76 копійок, за лютий 2015 року у розмірі 20 358 гривень 67 копійок; премію за результатами роботи за 2014 рік у розмірі 249 317 гривень 05 копійок; компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 46 252 гривні 04 копійки; одноразову вихідну допомогу у розмірі 126 335 гривень 29 копійок; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 377 526 гривень 60 копійок та моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 9 грудня 2015 року про виправлення описки) позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати заробітної плати: за січень 2015 року у розмірі 42 111 грн 76 коп., за лютий 2015 року у розмірі 20 358 грн 67 коп., премію за результатами роботи за 2014 рік у розмірі 249 317 грн 05 коп., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 46 252 грн 04 коп., одноразову вихідну допомогу у розмірі 126 335 грн 29 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 377 526 грн 60 коп., на відшкодування моральної шкоди - 3 тис. грн, а всього 864 901 грн 41 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ «Укртелеком» подало апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що угода про припинення контракту укладена не була, оскільки сторони не досягли згоди щодо її питань. У свою чергу, суд за клопотанням відповідача не витребував від позивача оригінал угоди про припинення контракту, якою позивач обґрунтовує свої вимоги. З огляду на події на півострові Крим внаслідок його окупації Російською Федерацією ставить під сумнів можливість прийняття рішення про преміювання позивача. Окрім того, з посиланням на умови Колективного договору ПАТ «Укртелеком» на 2011-2014 роки та Положення про порядок преміювання працівників товариства за основними результатами господарської діяльності. Преміювання не є обов'язковим заохоченням. З посиланням на відсутність в умовах контракту домовленості про виплату вихідної допомоги, вважає її стягнення необґрунтованим. Посилається на те, що до повноважень позивача було віднесено право вирішувати питання щодо оплати свої праці. У зв'язку із окупацією території півострова ПАТ «Укртелеком» втратило контроль над належними йому господарськими одиницями, а відтак і всією документацією, яка могла б підтвердити право позивача на отримання компенсації за невикористану відпустку, фактичного відпрацьованого часу тощо. Згідно із положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідач вважає, що вся відповідальність повинна бути перекладена на країну окупанта. З огляду на викладені обставини також вважає, що на відповідача не може бути покладено обов'язок з виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки події відбувались не з вини відповідача. Позивачем не надано доказів на підтвердження обставини, що він не працевлаштований, що мало б значення для вирішення питання про стягнення зазначеного виду виплати.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги просили її задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП Українитрудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом ч. 3 ст. 21 КЗпП Україниконтракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки та відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі і дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 65 ГК України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Судом встановлено, що 26 березня 2014 року між ПАТ «Укртелеком» в особі голови ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт, відповідно до якого ОСОБА_3 прийнято на роботу на посаду директора Кримської філії ПАТ «Укртелеком» на умовах, визначених Положенням про відповідну філію Товариства, контрактом та чинними законодавством України, дія визначено до 30 вересня 2014 року (т.1, а.с.8-16).

Пунктами 1.5, 1.7 Контракту визначено, що працівник підпорядковується безпосередньо Директору ПАТ «Укртелеком» та підконтрольний Голові ПАТ «Укртелеком». При виконанні роботи працівник керується рішеннями, наказами, вказівками, документами органів управління товариства, уповноважених осіб роботодавця виданими в межах їх компетенції та іншими документами нормативного та/або розпорядчого характеру.

Наказом від 26 березня 2014 року №46/621-к за підписом Голови ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_2 ОСОБА_1 призначено на посаду директора Кримської філії ПАТ «Укртелеком» з 01 квітня 2014 року по 30 вересня 2014 року включно на умовах Контракту від 26 березня 2014 року (т.1, а.с.17).

22 вересня 2014 року додатковою угодою № 2 дію контракту продовжено до 30 вересня 2015 року, про що також визначено і в наказі № 126/621к від 22 вересня 2014 року (т.1, а.с.18,19).

Відповідно до пункту 27 Положення про Кримську філію ПАТ від 09 вересня 2011 року (т.1 а.с.70-78) «Укртелеком» голова правління ПАТ «Укртелеком» призначає та звільняє з посади директора Філії, підписує з ним контракт, видає довіреність на право вчинення юридичних дій від імені Товариства. Пунктом 28 визначено, що у контракті встановлюється строк повноважень директора Філії, його права і обов'язки, відповідальність, умови оплати його праці і преміювання за підсумками господарської діяльності, які визначаються відповідно до Статуту та внутрішніх актів Товариства.

06 листопада 2014 року ПАТ «Укртелеком» за підписом директора ОСОБА_4 та погодженням ОСОБА_2 видано наказ № 599 про врегулювання діяльності Кримської філії ПАТ «Укртелеком» у зв'язку із вступом в силу закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України». Даним наказом, зокрема, було впроваджено застосування мультивалютного режиму у діяльності Кримської філії ПАТ «Укртелеком». Наказано забезпечити з 01 жовтня 2014 року облік розрахунків за телекомунікаційні послуги, що надаються філією на території ВЕЗ «Крим» наступним чином: облік платежів, які здійснені в рублях, проводити в гривнях, для чого суму платежів в російських рублях ділити на коефіцієнт 3,4 (т.1.а.с.25).

19 листопада 2014 року директором Кримської філії ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_1 видано наказ № 255 на виконання наказу № 599 від 06 листопада 2014 року «Про виплату заробітної плати», яким зобов'язано головного бухгалтера Мітрофанову JI.P. розраховувати та виплачувати заробітну плату в рублях відповідно до діючого штатного розпису із застосуванням коефіцієнту 3,4 (т.1 а.с.28).

Наказом ПАТ «Укртелеком» від 09 лютого 2015 року №195-к про зміну в керуючому складі ОСОБА_1 звільнено з посади директора кримської філії ПАТ «Укртелеком» 12 лютого 2015 року за згодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП) з виплатою всіх належних сум відповідно до угоди про припинення контракту, за його заявою (т.1 а.с.20,21).

Позивачем суду надано копію угоди про припинення контракту між ПАТ «Укртелеком» та ОСОБА_1, за змістом якої передбачено припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та ПАТ «Укртелеком», припинення дії Контракту від 26 березня 2014 року за згодою сторін з 12 лютого 2015 року, а також ПАТ «Укртелеком» зобов'язалось здійснити не пізніше дати припинення контракту повний розрахунок, а саме виплатити: заробітну плату за січень за фактично відпрацьований час в розмірі 143180 рублів (з урахуванням суми заробітної плати, виплаченої за першу половину січня), що складає 42111,76 грн.; заробітну плату за лютий за фактично відпрацьований час в розмірі 69219,47 рублів, що складає 20358,67 грн.; премію за результатами роботи за 2014 рік за фактично відпрацьований час в розмірі 847678 рублів, що складає 249317,05 грн.; компенсацію за невикористану відпустку (32 календарних дні) в розмірі 157256,96 рублів, що складає 46252,04 грн.; одноразову вихідну допомогу в розмірі 429540 рублів, що складає 126335,29 грн. згідно розрахункового курсу ПАТ «Укртелеком» по виплаті коштів працівникам, всього заборгованість, пов'язана зі звільненням складає 164 6874,66 рублів або 484374,90 грн. (т.1 а.с.21).

Відповідно до довідки № 90 від 02 листопада 2015 року, виданої філією ПАТ «Укртелеком», ОСОБА_1 звільнено 12 лютого 2015 року відповідно до наказу ПАТ «Укртелеком» №195-к від 09 лютого 2015 року. Розрахунок при звільненні з ним не проведений (т.1 а.с.113).

Відповідачем суду надано наказ № 3741-к від 02 грудня 2015 року про внесення змін в наказ № 195-к від 09 лютого 2015 року, згідно якого цей наказ викладено в наступній редакції: «звільнити ОСОБА_1, директора Кримської філії ПАТ «Укртелеком», 12 лютого 2015 року за п.1 ст.38 КЗпП України, у зв'язку із звільненням за власним бажанням. Підстава: заява ОСОБА_1 (додається) (Т.1, а.с.221)».

Прийнявши зміни про звільнення за власним бажанням, відповідачем анульовано без згоди позивача домовленості щодо звільнення за згодою сторін, які можуть мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено 27 листопада 2015 року, на час ухвалення рішення наданого наказу про звільнення за власним бажанням не існувало, а відтак - наказ від 02 грудня 2015 року про внесення змін до наказу від 09 лютого 2015 року щодо звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.38 КЗпП з 12 лютого 2015 року не тягне правових наслідків.

Наведене дає підстави для висновку про те, що 12 лютого 2015 року між сторонами припинено трудові відносини, ця обставина підтверджена належними доказами та сторонами не спростовується.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 2 Закону структуру заробітної плати складає: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Як роз'яснено у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» о при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

У відповідності до ч. 1 ст. 47 КЗпП Українивласник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Як зазначено вище, відповідачем у довідці відмічалось про нездійснення розрахунку з позивачем на час звільнення.

Відповідачем суду надано довідку № 2832-80С312-800100 від 27 жовтня 2016 року про нараховану заробітну плату за фактично відпрацьований ОСОБА_1 у листопаді 2014 року відпрацьовано 16 робочих днів зарплата - 29908,50 грн., у грудні 2014 року відпрацьовано 20 робочих днів зарплата - 32854, 50 грн. Середньоденна заробітна плата - 1743,42 грн. (т.2 а.с.192).

Позивачем ставиться питання про стягнення заробітної плати за січень - лютий 2015 року.

Відповідачем не доведено проведення виплати заробітної плати позивачу за січень-лютий 2015 року. Твердження відповідача щодо обов`язку позивача здійснювати виплату таких сум є безпідставними, виходячи з умов контракту, змісту Статуту ПАТ «Укртелеком» (п.34.14 т.2 а..54-71) та Положення про Кримську філію ПАТ «Укртелеком» (п.27, розділ УП т.1 а.с.70-78).

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність не проведення з позивачем розрахунку при звільненні.

У січні 2015 року - 19 робочих днів, у лютому 2015 року на час звільнення 9 робочих днів, заробітна плата за цей період становить 48815,76 грн. (19 х 1743,42 + 9 х 1743,42).

Отже, за січень-лютий 2015 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата - 48815,76 грн.

Відповідно до вище наведеного трудового контракту, укладеному між сторонами, відпустку становить 24 днів. Виходячи з матеріалів справи, за 2014 рік невикористана відпустка позивача становить 21 день, відтак розмір суми за невикористану відпустку становить 36611,82 грн. (21 х 1743,42), яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів дійшла висновку про стягнення заборгованості по заробітній плату у розмірі 48815,76 грн. та 36611,82 грн. за невикористану відпустку, що загалом становить 85427,58 грн.

Вимоги в частині стягнення одноразової вихідної допомоги задоволенню не підлягають, оскільки умови контракту не містять обов`язку відповідача здійснити таку виплату при припиненні трудового договору та такі вимоги суперечать ст. 44 КЗпП України, тобто не вбачається порушень трудового законодавства зі сторони адміністрації підприємства в цій частині.

Вимоги в частині стягнення премії за результатами роботи за 2014 рік задоволенню не підлягають, оскільки згідно умов пункту 4.3 Контракту, укладеного між сторонами, премія може бути нарахована працівнику з урахуванням його роботи. Згідно із даними Додатку №1 до Контракту від 26 березня 2014 року рішення про виплати премії приймає Голова ПАТ «Укртелеком» за оцінкою результатів виконання Директором філії ключових показників ефективності за рік. Доказів про прийняття Головою правління відповідного рішення матеріали справи не містять.

У частині вирішення спору про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку, колегія суддів виходить з наступного.

В силу ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Положеннями ст.117 КЗпП Українивстановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні з вини власника або уповноваженого ним органу.

Разом з цим, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-УІІвизначено особливий правовий статус території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, порядок забезпечення реалізації прав громадян та визначення відповідальності за порушення таких прав. Відповідно до ч.2 ст. 1 цього Законудатою початку тимчасової окупації визначено 20 лютого 2014 року.

Згідно із ст.2 цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Стаття 5 регулює питання захисту прав і свобод людини і громадянина, культурної спадщини на тимчасово окупованій території.

Так, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов'язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв'язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до частини 3 ст.5 цього Закону відповідальність за порушення визначених Конституцією та Законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу - окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Згідно перехідних положень цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та втрачає чинність з моменту повернення тимчасово окупованої території під загальну юрисдикцію України за умови попереднього і повного відшкодування збитків, нанесених внаслідок такої тимчасової окупації, у тому числі моральних збитків примусово переміщених осіб, або з дня прийняття Верховною Радою України рішення про визнання цього Законутаким, що втратив чинність. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Окрім того, 12 серпня 2014 року прийнято Закон України №163-УІІ «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», який набрав чинності 22 листопада 2014 року. Цей Закон є спеціальним законом, що визначає особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України згідно із статтею 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», створює вільну економічну зону «Крим» (далі - ВЕЗ «Крим»), та врегульовує інші аспекти правових відносин між фізичними і юридичними особами, які знаходяться на тимчасово окупованій території або за її межами.

Відповідно до ст.1 цього Закону ВЕЗ «Крим» запроваджується у межах двох адміністративно-територіальних одиниць України: Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Відповідно до п.11.1 ст.11 цього Закону на громадян України, які постійно або тимчасово проживають на території ВЕЗ «Крим» та/або перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, який має місцезнаходження на території ВЕЗ «Крим», поширюються положення конвенцій Міжнародної організації праці, згода на обов'язковість яких надана Україною, принципи Тристоронньої декларації засад, котрі стосуються багатонаціональних корпорацій та соціальної політики 1977 року, а також законодавство України про працю.

Відповідно до п.12.10 (в) цього Закону на тимчасово окупованій території України особа не несе юридичної відповідальності за невиплату або за затримку виплати заробітної плати працівникам, передбаченої законодавством України, якщо така невиплата (затримка) виникла внаслідок тимчасової окупації (обставин непереборної дії).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності спеціальних законодавчих актів, які підлягають застосуванню до правовідносин між працівником та роботодавцем на території АРК в період розірвання трудових відносин.

Відтак, ураховуючи, що невиплата заробітної плати мала місце внаслідок тимчасової окупації (обставин непереборної дії), відповідач в силу наведених вище норм не несе юридичної відповідальності у вигляді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП Українивідшкодування моральної шкоди працівникові провадиться власником або уповноваженим ним органом, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань.

Законодавством встановлено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких позивач зазнав внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії відповідача. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності законодавством передбачений зв'язок між протиправною поведінкою та наслідками, які виникли.

Оскільки невиплата заробітної плати мала місце за відсутності винних дій відповідача та внаслідок обставин непереборної сили, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відповідно до ст.309 ЦПК Українипорушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за січень- лютий 2015 року в розмірі 48 815,76 грн та компенсації за невикористану відпустку в сумі 36 611,82 грн, що є сумою без відрахування податків та обов'язкових платежів.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 183,30 грн.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за січень-лютий 2015 року в сумі 48815 (сорок вісім тисяч вісімсот п'ятнадцять) грн. 76 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 36 611 (тридцять шість тисяч шістсот одинадцять) грн. 82 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в дохід держави судовий збір в сумі 1183 грн. 30 коп.

У іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді