Справа № 295/6584/16-ц
Провадження № 2/750/1143/17

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року м.Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Литвиненко І.В.,

за участю секретаря Юрченко І. В.,

з участю позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та надання дозволу на виготовлення проїзних документів,

в с т а н о в и в :

05.05.2016 року до суду звернулась позивач з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька та надання дозволу на виготовлення проїзних документів, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вони з відповідачем мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що має можливість поїхати до АР Крим Україна, де зможе забезпечити оздоровлення дитини, відпочинок, а відповідач, ігнорує інтереси сина, не надає своєї згоди на його виїзд за кордон, вона вимушена звертатися до суду з відповідними вимогами. Позовні вимоги позивач заявою від 27.10.2016 року уточнила та просила надати їй дозвіл на виготовлення дитячого проїзного документу для виїзду за кордон сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволити тимчасовий виїзд сина без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до АР Крим з 02 сепня 2017 року по 16 серпня 2017 року, Російської Федерації з 17.07.2017 року по 24.07.2017 року та до Республіки Туреччина в період з 08.01.2017 року по 15.01.2017 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Судом встановлено, що сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Згідно із довідкою УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради, ОСОБА_1 із неповнолітнім сином ОСОБА_3 , взяті на облік як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території (а.с. 10)

Позивач надсилала електронне повідомлення відповідачу 27.04.2016 року на адресу: АДРЕСА_1 та 21.03.2016 року на адресу: АДРЕСА_2 з проханням видати довіреність на вивіз дитини за кордон на оздоровлення (Крим) (а.с. 8-9). Даних про те, що за зазначеними адресами відповідач отримав повідомлення суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.. 1 та 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Відповідно до п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 367, в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, здійснюється у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п.п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57).

Суду не надано позивачем доказів на підтвердження наявності поважних причин для надання дозволу на виїзд дитини без згоди та супроводу батька до тимчасово окупованої території України, зокрема до Автономної Республіки Крим. Суд не приймає до уваги копію договору на надання туристичних послуг, заказ-заявку та рахунок та замовлення (а.с. 78) (а.с. 12-17, 74-78), оскільки суд вважає їх неналежними доказами на підтвердження факту необхідності виїзду дитини за кордон для оздоровлення, та суду не надано оригінали цих документів.

Виїзд дитини за кордон до Республіки Туреччини в той час, коли позивач просила надати такий дозвіл з 08.01.2017 року по 15.01.2017 рокує неможливим, оскільки цей час вже минув, а тому в цій частині позові слід відмовити.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того факту, що вона зверталась до відповідача з письмовим зверненням про необхідність надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документа для вихзду за кордон, а також надання довіреності на виїзд дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію України, в якому зазначала країни Російська Федерація, Республіка Туреччина та Автономна Республіка Крим (Україна) та проміжок часу для виїзду дитини, а також повідомляла щодо необхідності з`явитись до нотаріальної контори у певний день та час для надання дозволу для виїзду дитини за кордон ,не надано доказів на підтвердження ухилення відповідача від його отримання чи неявки до нотаріуса. Відсутність таких доказів є підставою для відмови у позові, оскільки позивачем не доведено факт ухилення відповідача від надання такого дозволу, а отже і як наслідок порушення прав дитини.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та надання дозволу на виготовлення проїзних документів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя