Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/1393/14 Головуючий у 1 інстанції:Яркіна С.В.
Провадження №22-ц/778/188/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 12 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" ( надалі ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит») укладено Кредитний договір №4451-097К, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредитні кошти в сумі 1 051000, 00 грн. (один мільйон п'ятдесят одна тисяча гривен 00 коп.) зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,5 відсотків річних, строком до 12 вересня 2022 року.

Відповідно до додаткової угоди №4 від 19.05.2008 р. процентна ставка була змінена до 18,5 відсотків.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 12 вересня 2007 року між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 4451-097П відповідно до якого, поручитель зобовязується перед банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором.

Однак ОСОБА_4 не виконав належним чином договірні зобов'язання щодо погашення заборгованості та повернення кредитних ресурсів в обумовлені сторонами та визначені договором строки, тому станом на 24.02.2014 року заборгованість ОСОБА_4 перед банком відповідно до розрахунку становить: 4 228 540,50 грн. (чотири мільйони двісті двадцять вісім тисяч п'ятсот сорок гривен) 50 коп.

Уточнивши позовні вимоги позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за вищезазначеним кредитним договором в розмірі 4 228 540,50 грн., яка складається з:заборгованості за кредитом у розмірі 349 898,02грн., заборгованості за процентами у розмірі 308 111,43 грн., пені по не сплаченим процентам та кредиту у розмірі 3 570531,05 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2014 року

позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Запорізьке регіональне управління" ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за Кредитним договором №955-048И від 02.04.2008 року в розмірі 3 514 434 грн. 29 коп., та судові витрати в розмірі 3 774.00 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п.п. 1,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 вересня 2007 року між ПАТ « Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір про надання кредиту у сумі 1 051000.00 грн. строком до 12 вересня 2022 року під 17,5 % річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно графіку погашення кредиту та відсотками за кредитом щомісячними фіксованими платежами (а.с. 17-19).

Відповідно до додаткової угоди № 4 від 19.05.2008 року процентна ставка була змінена до 18, 5 % ( а.с. 26).

З метою забезпечення виконання зобов'язання між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки від 12 вересня 2007 року № 4451-097П, згідно умов якого останній на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_4 У випадку невиконання ОСОБА_4 або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по кредитному договору поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за своєчасне повне виконання боржником ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором ( а.с. 36).

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору від 12 вересня 2007 року банк повністю та в строки виконав зобов'язання за договором, надавши ОСОБА_4 грошові кошти на відкритий позичальнику позичковий рахунок № 0001.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, пред'явивши 27 травня 2010 року позов про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі статтями 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог банку, оскільки відповідач отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання зі сплати процентів за користування грошима не виконує, а тому судом правильно застосовано при вирішенні вказаного спору вимоги ст. 526 ЦК України, зазначивши про те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, а поручитель повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов'язань.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 вересня 2007 року солідарно з боржика ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_3

Пунктом 5.1 договору поруки від 12 вересня 2007 року встановлено, що порука згідно цього договору припиняється у наступних випадках: з припиненням основного зобов'язання, що забезпечується нею; якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя; порука припиняється з інших підстав, передбаченим чинним законодавством.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 травня 2012 року у справі № 6-33цс12.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно п.3.4 частини Кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором шляхом пред'явлення письмової вимоги,. при цьому виконання зобов'язання повинно бути проведено протягом 10 днів з дати одержання позичальником вимоги.

Унаслідок порушення боржником виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ " Банк « Фінанси та Кредит» 13.02.2008 року на адресу позичальника направив вимогу вих. № 629 про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних з ним платежів в розмірі 185939.45 грн. в строк до 30 днів / а.с. 159 /, тобто до 13.03.2008 року, що відповідає вимогам частини другої статті 1050 ЦК України та умовам кредитного договору й договору поруки.

Зазначена вимога була отримана відповідачами 14.02.2008 року, що підтверджується їх підписами на копії вимоги № 629 від 13.02.2008 року наданої представником Банку (а.с. 234 ).

Зазначена обставина також не заперечувалася представником Банку в суді апеляційної інстанції.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» пред'явив позов до боржника і поручителя 27.05.2010 року, тобто поза межами шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, тому цей строк банком було пропущено, а поруку припинено, що є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Аргументи апеляційної скарги в цій частині є виправданими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, так як зобовязання було змінено без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, то вони не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених обставин.

Посилання ОСОБА_3 про те, що він не підписував додаткові угоди № 1 від 23.11.2007 року та № 2 від 29.11.2007 року, внаслідок чого змінено розмір процентної ставки за тілом кредиту, розмір зобовязання та термін виконання зобовязання, також не заслуговує на увагу, оскільки зазначені обставини не підтверджено належними та допустимими доказами.

У частині 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки (пеня, штраф) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором від 12 вересня 2007 року № 4451-097К дійшов правильного висновку про зменшення розміру пені, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України з 3 570 531.05 грн. до 2 856 424.84 грн., оскільки її розмір значно перевищує розмір завданих збитків.

Натомість, беручи до уваги, що сума пені, яка була зменшена судом першої інстанції до суми 2 856424.84 грн. також значно перевищує розмір збитків, тому колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України до 120 000.00 грн., змінивши в цій частині судове рішення.

Доводи апеляційної скарги, що судом не застосовано позовну давність до вимог про стягнення пені є неприйнятними, оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення їм судових повісток в судове засідання на 23.05. 2014 року, на 23.06.2014 року, на 21.10.2014 року ( а.с. 125, а.с. 128-129, а.с. 136) до суду не зявилися. Із заявою до суду першої інстанції про застосування позовної давності ні ОСОБА_4 ні ОСОБА_3 не зверталися.

Таким чином суд першої інстанції не мав законних підстав для застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Ураховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги пред'явлену Банком вимогу від 13.02.2008 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, що свідчить про те, що Банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а позов до поручителя предявлено 27.05.2010 року, тобто поза межами шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, що є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, тому рішення суду в частині стягнення грошових сум та судового збору з поручителя ОСОБА_3М підлягає скасуванню, щодо стягнення пені, загальної суми заборгованості рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зазначенням в резолютивній частині судового рішення всіх складових заборгованості.

За вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позов задоволено частково, позовні вимоги становили 4 228 540.50 грн., а задоволені на суму 778 009.45 грн., при цьому позивачем при поданні позову сплачено 3654.00 грн.

Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 672.30 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2014 року у цій справі в частині стягнення з поручителя ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором № 4451-097 К від 12 вересня 2007 року в розмірі 3 514 434 грн. та судового збору в розмірі 3654.00 грн. скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову .

Рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 за кредитним договором № 4451-097 К від 12 вересня 2007 року в частині стягнення пені, загальної суми заборгованості, судового збору змінити зменшивши суму пені з 2 856424.84 грн. до 120000.00 грн., загальної суми заборгованості з 3514434.29 грн. до 778009.45 грн., судового збору з 3654 грн. до 672.30 грн.

Викласти резолютивну частину судового рішення із зазначенням складових заборгованості наступним чином.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства « Банк « Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 4451-097К від 12 вересня 2007 року станом на 26.02.2010 року в розмірі 778 009.45 грн , яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 349 898.02 грн., заборгованості за процентами у розмірі 308 111.43 грн., пені в розмірі 120 000.00 грн., судового збору в розмірі 672.30 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: