Категорія 30 Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О. Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Луценка В.В.,

за участі секретаря Топольської В.О., представника заявника Державного агенства водних ресурсів України ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 басейнового управління водних ресурсів ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного агенства водних ресурсів України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 басейнового управління водних ресурсів, про визнання незаконними наказів та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Державного агенства водних ресурсів України на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного агенства водних ресурсів України про визнання незаконними наказів та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 25 травня 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалено рішення по справі № 127/6073/16-ц, яким позивача було поновлено на посаді начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів на умовах строкового трудового договору з терміном дії до 30 квітня 2018 року, виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13839,18 грн.

На виконання вищевказаного рішення суду, Державним агентством водних ресурсів України 15 серпня 2016 року було видано наказ № 153-ОС про поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів та підписано Додаткову угоду №4 до контракту від 04.05.2011 року № 48, з терміном дії по 30 квітня 2018 року включно.

Одночасно з наказом № 153-ОС відповідачем також було видано ще два накази, а саме:

-наказ № 154-ос «Про проведення службового розслідування» щодо діяльності позивача;

-наказ № 155-ОС «Про відсторонення ОСОБА_3», відповідно до якого останнього відсторонено від виконання обов'язків за посадою начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів на період проведення службового розслідування з 15.08.2016р. по 14.10.2016р.

На його думку, вищевказані накази є протиправними, оскільки вони видані відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування № 950. Однак, посада позивача не відноситься до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто ОСОБА_3 не є державним службовцем, в зв'язку з чим, застосування вищевказаного Порядку є незаконним.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом та просив визнати незаконним та скасувати наказ Державного агенства водних ресурсів України № 154-ОС від 15.08.2016 року «Про проведення службового розслідування»; визнати незаконним та скасувати наказ Державного агенства водних ресурсів України № 155-ОС від 15.08.2016 року «Про відсторонення ОСОБА_3», а також стягнути з Державного агенства водних ресурсів України на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції представником позивача було подано до суду заяву про зміну (доповнення) підстав позову, в якій він доповнив підстави позову, зазначивши, що відповідач не вправі проводити повторне службове розслідування, оскільки наведені в наказі порушення при веденні фінансово-господарської діяльності вже були предметом перевірки при здійсненні внутрішнього аудиту, проведеного аудиторською групою, згідно направлення Державодагенства на проведення внутрішнього аудиту від 28.08.2015 року, за наслідками якого було складено аудиторський звіт від 29.09.2015 року (а.с. 182-187).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 до Державного агенства водних ресурсів України, за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 басейнового управління водних ресурсів, про визнання незаконними наказів та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агенства водних ресурсів України № 154-ОС від 15.08.2016 року «Про проведення службового розслідування».

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агенства водних ресурсів України № 155-ОС від 15.08.2016 року «Про відсторонення ОСОБА_3».

Стягнуто з Державного агенства водних ресурсів України на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Державне агенство водних ресурсів України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропуіцення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2016 року по справі № 127/6073/16-ц, було задоволено позов ОСОБА_3 та визнано незаконним наказ Державного агентства водних ресурсів України від 29.02.2016 року №42-ос «Про звільнення ОСОБА_3»; поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів на умовах строкового трудового договору з терміном дії до 30 квітня 2018 року, виплачено ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13839,18 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Державного агентства водних ресурсів України судовий збір у дохід держави в розмірі 1553,60 грн. (т. 1 а.с. 4-6).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2016 року вищевказане рішення суду було залишено без змін (т. 1 а.с. 7-9).

Наказом Державного агенства водних ресурсів України № 853-ос від 15.08.2016 року «Про поновлення ОСОБА_3», останнього було поновлено на посаді начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів з 01.03.2016 року на умовах строкового трудового договору (контракту від 04.05.2011 року № 48) з терміном дії по 30.04.2018 року включно. ОСОБА_7ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за рахунок коштів Вінницького РУВР (т. 1 а.с. 13).

Наказом Державного агенства водних ресурсів України № 154-ос від 15.08.2016 року «Про проведення службового розслідування», наказано провести службове розслідування у період з 15 серпня по 14 жовтня 2016 року щодо фактів, викладених у листі ОСОБА_5 БУВР від 01.08.2016 року № 05/1457-1 стосовно діяльності ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 14).

15 серпня 2016 року Державним агенством водних ресурсів України видано наказ № 155-ос від 15.08.2016 року «Про відсторонення ОСОБА_3», згідно якого ОСОБА_3 було відсторонено від виконання обов'язків за посадою начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів на період проведення службового розслідування з 15 серпня по 14 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 15). Підставою видачі наказу зазначено подання голови комісії з проведення службового розслідування ОСОБА_8 від 15.08.2016 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що ОСОБА_3 не відноситься до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в розумінні Порядку № 950, а тому його положення, на підставі яких був виданий спірний наказ, не підлягають застосуванню до даних правовідносин. Крім того зазначив, що обставини, що стали підставою для проведення службового розслідування вже були дослідженні під час проведення аудиторської перевірки, а тому не підлягають додатковому розслідуванню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1.1 Положення про Вінницьке регіональне управління водних ресурсів, що затверджене наказом Держводагентства від 25.02.2016 № 17 (далі - Положення) Вінницьке регіональне управління водних ресурсів (далі Вінницьке РУВР) є бюджетною неприбутковою організацією і належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України.

У пункті 2.3 Положення зазначено, що Вінницьке РУВР у межах своїх повноважень відповідно до законодавства забезпечує в межах Вінницької області реалізацію державної політики у сфері управління, використання та відтворення водних ресурсів, розвитку водного господарства, вирішує разом з органами виконавчої влади та іншими організаціями, установами, підприємствами питання забезпечення населення і галузей економіки водними ресурсами.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», субєктами, на яких поширюється дія цього Закону є:

1) особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування:

а) Президент України, ОСОБА_9 Верховної ОСОБА_9 України, його Перший заступник та заступник, Премєр-міністр України, Перший віце-премєр-міністр України, віце-премєр-міністри України, міністри, інші керівники центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, та їх заступники, ОСОБА_9 Служби безпеки України, Генеральний прокурор України, ОСОБА_9 Національного банку України, ОСОБА_9 та інші члени Рахункової палати, ОСОБА_10 овної ОСОБА_9 України з прав людини, ОСОБА_9 Верховної ОСОБА_9 Автономної Республіки Крим, ОСОБА_9 міністрів Автономної Республіки Крим;

б) народні депутати України, депутати Верховної ОСОБА_9 Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови;

в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування;

г) військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби; ґ) судді Конституційного Суду України, інші професійні судді, члени, дисциплінарні інспектори Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, службові особи секретаріату цієї Комісії, ОСОБА_9, заступник ОСОБА_9, секретарі секцій Вищої ради юстиції, а також інші члени Вищої ради юстиції, народні засідателі і присяжні (під час виконання ними цих функцій);

д) особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, податкової міліції, особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України;

е) посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи;

є) члени Національного агентства з питань запобігання корупції;

ж) члени Центральної виборчої комісії;

з) поліцейські;

и) посадові та службові особи інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим;

2) особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування:

а) посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.

Під «посадовими та службовими особами інших державних органів» слід розуміти працівників державних органів, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Визначальним при цьому є обсяг функцій (обовязків) відповідного працівника.

Так, адміністративно-господарські функції (обовязки) - це обов'язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо).

Організаційно-розпорядчі функції (обов'язки) - це обов'язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності.

Відповідно до статті 81 Цивільного кодексу України, юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Згідно з статями 167 та 169 цього кодексу, держава та територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, комунальні підприємства тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

У Конвенції Організації Обєднаних Націй проти корупції, що ратифікована Україною відповідно до Закону України від 18.10.2006 № 251-У зазначено, що державна посадова особа означає: будь-яку особу, яка обіймає посаду в законодавчому, виконавчому, адміністративному або судовому органі Держави-учасниці, яку призначено чи обрано, праця якої оплачувана чи не оплачувана, незалежно від старшинства; будь-яку іншу особу, яка виконує будь-яку державну функцію, зокрема для державного органу або державного підприємства, або надає будь-яку державну послугу, як це визначається у внутрішньому праві Держави-учасниці і як це застосовується у відповідній галузі правового регулювання цієї Держави-учасниці; будь-яку іншу особу, що визначається як "державна посадова особа" у внутрішньому праві Держави- учасниці. Однак, з метою вжиття деяких конкретних заходів, передбачених главою II цієї Конвенції, "державна посадова особа" може означати будь-яку особу, яка виконує будь-яку державну функцію або надає будь-яку державну послугу, як це визначається у внутрішньому праві Держави-учасниці і як це застосовується у відповідній галузі правового регулювання цієї Держави- учасниці.

Оскільки Вінницьке РУВР є уповноваженою бюджетною (неприбутковою) організацією, спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань водного господарства та меліорації земель Державного агентства водних ресурсів України, утворене з метою забезпечення в межах Вінницької області реалізації державної політики у сфері управління, використання та відтворення водних ресурсів, розвитку водного господарства, то ОСОБА_3, обіймаючи посаду начальника Вінницького РУВР здійснює функції, повязані з виконанням адміністративно-господарських, організаційно-розпорядчих обовязків, отже, відноситься до осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а тому на нього поширюється дія Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950, що спростовує доводи позивача та висновки суду в цій частині.

Також, колегія суддів вважає помилковою позицію суду першої інстанції з приводу того, що факти, які стали підставою для проведення службового розслідування вже були предметом перевірки під час здійснення внутр

ішнього аудиту, проведеного аудиторською групою, зважаючи на наступне.

Проведення внутрішнього аудиту бюджетних установ здійснюється відповідно до вимог Порядку утворення структурних підрозділів внутрішнього аудиту та проведення такого аудиту в міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, їх територіальних органах та бюджетних установах, які належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів влади, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.2011 року № 1001 (далі - Порядок) та наказу Міністерства фінансів України від 04.10.2011 року № 1247 «Про затвердження Стандартів внутрішнього аудиту», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2011 року за № 1219/19957.

З відновленого аудиторського звіту про результати проведення фінансового аудиту та аудиту ефективності в Басейному управлінні водних ресурсів річки Південний Буг на тему «ОСОБА_1 фінансово-господарської діяльності та оцінка ефективності управлінських рішень керівника БУВР Південного Бугу щодо питань висвітлених в скарзі про корупцію в Держводагенстві» за період з 01.01.2013 року по 30.06.2015 року від 29 вересня 2015 року № 14-13-38, вбачається, що за результатами перевірки встановлено факт нестачі матеріальних цінностей.

З метою встановлення винних осіб, внаслідок дій яких утворилась зазначена нестача та притягнення їх до відповідальності, проводиться службове розслідування.

Таким чином, незважаючи на те, що як під час аудиторського звіту так і під час службового розслідування перевіряються одні й ті самі факти нестачі матеріальних цінностей БУВР Південного Бугу Вінницького РУВР, їх проведення здійснюється з різними цілями.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950, службове розслідування проводиться з відстороненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування керівником органу державної влади, в якому працює особа.

Зважаючи на викладене, посилання ОСОБА_3 щодо незаконності наказів № 154-ос «Про проведення службового розслідування» щодо його діяльності та № 155-ОС «Про відсторонення ОСОБА_3 від виконання обов'язків за посадою начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів на період проведення службового розслідування з 15.08.2016 року по 14.10.2016 року» не знайшли свого підтвердження, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від позовних вимог про скасування наказів, підстав для скасування яких, як зазначено вище, не вбачається, вона також задоволенню не підлягає.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до п. 3 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Разом з тим, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2017 року забезпечено позов у даній справі, а саме заборонено Державному агентству водних ресурсів України, його посадовим особам, комісіям, в тому числі комісії з контролю за виконанням умов контрактів керівниками водогосподарських організацій, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України, приймати рішення, накази за результатами розгляду акта службового розслідування стосовно ОСОБА_3, проведеного на підставі наказу Держводагенства від 15.08.2016 року № 154-ос «Про проведення службового розслідування».

Відповідно до ч. 6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, враховуючи, що рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту ухвалення, заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2017 року підлягають скасуванню.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314. 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного агенства водних ресурсів України задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного агенства водних ресурсів України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 басейнового управління водних ресурсів, про визнання незаконними наказів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного агенства водних ресурсів України судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1818,96 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2017 року, щодо заборони Державному агентству водних ресурсів України, його посадовим особам, комісіям, в тому числі комісії з контролю за виконанням умов контрактів керівниками водогосподарських організацій, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України, приймати рішення, накази за результатами розгляду акта службового розслідування стосовно ОСОБА_3, проведеного на підставі наказу Держводагенства від 15.08.2016 року № 154-ос «Про проведення службового розслідування».

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

З оригіналом вірно: ОСОБА_11