Номер провадження: 22-ц/785/1256/17
Номер справи місцевого суду: 514/1426/15-ц
Головуючий у першій інстанції Козирєв М. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16.05.2017 року м. Одеса
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:
головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Гайворонського С.П.,
за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 22 листопада 2016 року, за позовом ОСОБА_3 до Тарутинської селищної ради Одеської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, органу опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації про визнання рішення незаконним, визнання недійсними та скасування ордерів, скасування рішень про надання дозволу на приватизацію житла, визнання свідоцтв про право власності на житло недійними, виселення та зняття з реєстрації,
09 жовтня 2015 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_10 звернулись до Тарутинського районного суду Одеської області з позовною заявою до виконавчого комітету Тарутинської селищної ради про визнання ордерів недійсними та виселення громадян ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12 із займаних жилих приміщень (т.1, а.с. 2-7).
Під час судового розгляду позовні вимоги ОСОБА_10 залишені без розгляду у зв'язку з неодноразовими неявками позивача без поважних причин до суду (т.1, а.с. 195). Позовні вимоги ОСОБА_3 стосовно громадян ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за заявою ОСОБА_3 залишені без розгляду (т.1, а.с. 211-212).
Судом залучено до участі у справі співвідповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8, та залучено до участі у справі орган опіки та піклування - службу у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації.
В подальшому уточнивши позовні вимоги, позивач ОСОБА_3 просила:
- визнати незаконним рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради від 26.12.2012 року № 175, в частині видачі ордерів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на квартири в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1;
- визнати ордер від 26.12.2012 року на жиле приміщення, а саме квартиру № 2 у будинку АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_7, недійсним та скасувати його;
- визнати ордер від 26.12.2012 року на жиле приміщення, а саме квартиру № 3 у будинку АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_4, недійсним та скасувати його;
- скасувати рішення Тарутинської селищної ради № 186 від 01.03.2013 року про надання дозволу на приватизацію жилих приміщень ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2;
- визнати Свідоцтво про право власності на житло, видане 16.07.2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 недійсним;
- визнати Свідоцтво про право власності на житло, видане 03.04.2013 року ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 недійсним;
- виселити ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 з квартири № 2 у будинку АДРЕСА_1, та зняти їх з реєстрації за вказаною адресою;
- виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири № 3 у будинку АДРЕСА_1, та зняти їх з реєстрації за вказаною адресою.
Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що рішенням виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Одеської області від 26.12.2012 року № 175 відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_4 виділено квартири №2 та №3, відповідно, у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1.
Разом з тим, на момент винесення зазначеного рішення відповідач ОСОБА_7 разом із членами сім'ї не перебував на обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов, не мав права одержати жилі приміщення ні в першу чергу, ні поза чергою, не мав права отримати службове житло, а отже не було законних підстав для надання ОСОБА_7 квартири № 2 за адресою: АДРЕСА_1.
Також, позивач зазначила, що на момент винесення виконавчим комітетом зазначеного рішення відповідач ОСОБА_4 разом із членами сім'ї не перебувала на обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов, не мала права одержати жиле приміщення ні в першу чергу, ні поза чергою, у Тарутинській селищній раді взагалі відсутній список осіб, які взяті на соціальний квартирний облік, а попередня оренда приміщення не є законною підставою для надання ОСОБА_4 житла за адресою: АДРЕСА_1.
В подальшому зазначені житлові приміщення були відповідачами приватизовані, що також на думку позивача не відповідає вимогам Закону, оскільки не було правових підстав для надання цих приміщень та їх заселення відповідачами.
Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність.
Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 22 листопада 2016 рокуу задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

До суду апеляційної інстанції відповідачі жодного разу не з'явились, будучи чотири рази належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у тому числі відповідачі ОСОБА_5 - через свого представника - адвоката Торгана М.М., про причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія суддів розглянула апеляційну скаргу лише за участю позивача - заявника апеляційної скарги ОСОБА_3

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2017 року була постановлена ухвала про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Разом з тим, в ході розгляду справи колегією суддів було виявлено ряд грубих порушень житлового законодавства з боку виконавчого комітету Тарутинської селищної ради щодо ведення квартирного обліку та розподілення житла, про які має бути доведено до Одеської обласної державної адміністрації шляхом постановлення окремої ухвали, з метою відповідного реагування, усунення причин і умов даних порушень та недопущення таких порушень в подальшій роботі виконкому селищної ради.

Так, порушення діючого на час виникнення спірних правовідносин (в період з 22.12.2012 року по 16.07.2013 року) полягають у наступному.

Як вбачається з позовних матеріалів, вимоги позивача ОСОБА_3 виникли внаслідок подій, які пов'язані із незаконним розподіленням житла відповідачам, їх вселенням, приватизацією, які відбулись в період з 22.12.2012 року по 16.07.2013 року.

Разом з тим, як було встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_3 перебувала на квартирному обліку з 27.06.2012 року до 01.01.2015 року, в першій черзі під номером 9, як така, що має на утриманні спочатку 4-х, а з 2013 року - 5-х неповнолітніх дітей (т.1, а.с. 177).

Із вказаного списку вбачається, що першими восьми особами, які перебували у першій черзі на отримання житла були ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_10

Крім того, у виконавчому комітеті Тарутинської селищної ради велись ще дві черги на тримання житла: загальна, яка нараховувала 53 особи, та позачергова, яка нараховувала 14 осіб (т.1, а.с.172-174).

Однак, відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у вказаний період на квартирному обліку не перебували в жодній із черг, а тому надання їм житлових приміщень у користування, а в подальшому і у власність, порушує права осіб, які перебували у вказаних чергах на отримання житла, у тому числі позивача ОСОБА_3

Такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з того, що у разі розподілення житла згідно черговості, а не в порушення черговості - відповідачам у справі, позивач ОСОБА_3 мала б право на зміну черговості у першочерговому списку осіб, які потребують житла, тобто її черга могла б значно наблизитись до подальшого розподілення житла.

З підстав викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно виходив із того, що розподіленням житла відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не порушуються права позивача ОСОБА_3

Разом з тим, інші особи, які перебували у вказаних трьох чергах першими, могли б отримати вказане житло, у разі, якби воно розподілялось згідно черговості.

Однак, вказані особи до участі у справі залучені не були і матеріали справи не містять відомостей щодо їх звернення до суду із самостійними позовними вимогами.

Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до ст.129 ЖК України єдиною підставою для зайняття жилого приміщення в гуртожитку є ордер.

Однак, не дивлячись на те, що відповідачі ОСОБА_7 і ОСОБА_4 не перебували на квартирному обліку в жодних із черг, рішенням виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Одеської області від 26.12.2012 року № 175 відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було виділено службові квартири №2 та №3 відповідно, у гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та було видано ордери.

Також слід зазначити, що вказані відповідачі не належать до осіб, які мають право на отримання службового житлового приміщення, як то передбачено ст.119 ЖК України та Переліком категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженим постановою Рали Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення».

Крім того, надання ордерів відповідачам у вказаному гуртожитку здійснювалось без участі наглядової ради, яка є громадським контролем за розподілом та утриманням житла у гуртожитках, як то передбачено Положенням про наглядову раду з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 квітня 2009 року № 428.

Колегія суддів не погодилась з висновком суду першої інстанції, який в оскаржуваному рішенні послався на п. 8 Розділу 1 Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 27.04.2015 року № 84, яким передбачено, що жила площа в гуртожитках надається відповідно до статті 128 Житлового кодексу Української РСР незалежно від черговості, наявності пільг тощо, оскільки як було зазначено вище, спірні правовідносини діяли з грудня 2012 року по липень 2013 року, а тому вказаним Положенням не можуть регулюватись питання щодо надання відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_5 житлової площі та її приватизації.

Так, порядок користування гуртожитками врегульовано Главою 4 Житлового кодексу України (далі - ЖК).

Відповідно до ст. 128 ЖК порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

За ст. 131 ЖК відповідно до законодавства Союзу РСР Примірне положення про гуртожитки затверджується Радою Міністрів Української РСР, міністерствами, державними комітетами і відомствами СРСР за погодженням з відповідними профспілковими і комсомольськими органами.

На час виникнення спірних правовідносин була чинною Постанова Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року № 208 «Про затвердження примірного положення про гуртожитки», у відповідності до п. 11 якої житлове приміщення у гуртожитку надавались особам тільки в порядку черговості.

Однак, при розподіленні житла виконкомом Тарутинської селищної ради дані вимоги чинного на той час законодавства дотримані не були.

Крім того, колегією суддів встановлено, що на момент укладання «договору найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду» між ОСОБА_4 і виконкомом селищної ради та ОСОБА_7 і виконкомом селищної ради, відповідно 28 квітня 2011 року і 06 липня 2011 року (т.1, а.с.40, 48), будинок по АДРЕСА_1 мав статус нежитлового приміщення - дитячого садочка та не відносився до житлового фонду.

Статус гуртожитка приміщення дитячого садочка отримало на підставі рішення Тарутинської селищної ради № 344-VI від 27.11.2012 року. Цим же рішенням вказаний гуртожиток був переданий на баланс Тарутинського КП ВУЖКГ».

Тобто, до надання нежитловому приміщенню статусу гуртожитка, з відповідачами ОСОБА_5 і ОСОБА_7 Виконкомом Тарутинської селищної ради незаконно були укладені договори найму житла.

У відповідності до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до делегованих повноважень виконавчого комітету селищної ради окрім іншого належить: облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій; облік нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, внесення пропозицій їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади.

Згідно п.7 ст.20 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація здійснює заходи щодо ведення в установленому законом порядку єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

У відповідності до п.3 ст.25 вказаного Закону на місцеві державні адміністрації покладено обов'язок по забезпеченню розгляду звернень громадян та їх об'єднань, контролю стану цієї роботи в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в організаціях, установах, розташованих на відповідних територіях.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає за необхідне про виявлені порушення житлового законодавства при розподіленні житла у виконавчому комітеті Тарутинської селищної ради Одеської області постановити окрему ухвалу на адресу Одеської обласної державної адміністрації, з метою відповідного реагування, усунення причин і умов даних порушень та недопущення таких порушень в подальшій роботі виконавчого комітету селищної ради.

Керуючись ст.ст. 211, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Довести до відому Одеської обласної державної адміністрації інформацію про виявлені порушення житлового законодавства при розподіленні житла у виконавчому комітеті Тарутинської селищної ради Одеської області, з метою відповідного реагування, усунення причин і умов даних порушень та недопущення таких порушень в подальшій роботі виконавчого комітету селищної ради.

Окрема ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена особами, інтересів яких вона стосується шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко