Справа № 369/5765/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/2485/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 24.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Суханової Є.М.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 6 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 30-942/08-А, відповідно до якого останньому для придбання автомобіля надано кредитні ресурси в сумі 17 299,00 дол. США з оплатою 10,2 % річних та з кінцевим терміном повернення до 5 травня 2015 року. Оскільки позичальник свої зобовязання за цим договором належним чином не виконував, у нього станом на 19 квітня 2016 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 146 254,24 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 30-942/08-А від 6 травня 2008 року у розмірі 146 254,24 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, відповідач, через представника за довіреністю ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції без участі відповідача та на підставі заяви представника позивача безпідставно провів заочний розгляд справи, при цьому по справі не доведено належними доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів та право банку на здійснення валютних операцій.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 6 травня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 30-942/08-А, відповідно до якого банк надає позичальнику для придбання автомобіля в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 17 299,00 дол. США з оплатою 10,2 % річних.

Відповідно до розділу 3 кредитного договору видача кредитних ресурсів за цим договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з банком.

Позичальник зобовязується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 5 травня 2015 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок, зазначений в п. 2.2. договору.

Позичальник зобовязується щомісяця, в термін з 1 по 10 число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у складі щомісячного ануітетного платежу, розмір якого за цим договором становить 290,10 дол. США відповідно до графіку зниження заборгованості (додаток № 1), який є невідємною частиною цього договору. У складі ануітетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами.

Згідно із п. 4.7. кредитного договору позичальник щомісяця, в строк з 1 по 10 число кожного місяця, сплачує щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 165,98 грн. Зазначена у цьому пункті договору комісійна винагорода банку сплачується позичальником щомісячно, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобовязань по поверненню кредитних ресурсів.

Встановлено, що банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, проте позичальник прийняті на себе зобовязання належним чином не виконував, своєчасно платежі в рахунок погашення кредиту, процентів та комісії не вносив, а тому станом на 19 квітня 2016 року він має заборгованість в загальному розмірі 146 254,24 грн., що складається із простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 1 248,81 дол. США, що за курсом НБУ становить 31 825,63 грн., простроченої заборгованості по процентам 116,73 дол. США, що за курсом НБУ становить 2 974,91 грн., простроченої заборгованості по щомісячній комісії 1 327,81 грн., пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, процентам та комісії 110 125,89 грн., про що свідчать заяви відповідача про отримання кредиту від 15 квітня та 6 травня 2008 року, заява позивача на видачу готівки № 4-955 від 6 травня 2008 року та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 30-942/08-А

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В п. 3.5. кредитного договору передбачено право банку, зокрема, вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них та неустойки відповідно до умов цього договору у разі порушення позичальником своїх зобов'язань.

За прострочення повернення кредитних ресурсів або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. п. 3.2., 3.3., 3.5., 4.3., 4.4., 4.6., 4.7., 4.8. цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), та положень закону дійшов правильного висновку про те, що оскільки ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, то у позивача є право вимагати повернення кредиту в судовому порядку.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів вважає, що обставини, на які представник відповідача посилається в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, зокрема: ОСОБА_2 під розписку був повідомлений про розгляд справи (а.с. 44); заочне рішення ухвалено згідно клопотання уповноваженого представника позивача (а.с. 40-42); ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ мало право на здійснення операцій з надання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Т.Ц. Кашперська

ОСОБА_4