Справа № 756/4158/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3296/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Камбулов Д.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
3680, м. Київ, вул. Солом'янська, 2-а
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 травня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Семненюк Т.А.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Мушкало С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Європейський газовий банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, та просив стягнути з ПАТ «Європейський газовий банк» 4 130 грн. 73 коп. заборгованості по заробітній платі, компенсації відпусток та вихідної допомоги, 27 333 грн. 62 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30 грудня 2014 року по 20 квітня 2015 року, 12 808 грн. 63 коп. інфляційних втрат та 376 грн. 52 коп. - 3 % річних.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 1 серпня 2014 року він працював на посаді головного юрисконсульта юридичного управління ПАТ «Європейський газовий банк». Наказом ПАТ «Європейський газовий банк» від 23 грудня 2014 року був звільнений із займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі ст. 40 КЗпП України.

Однак, при звільненні відповідач не провів з ним повний розрахунок та не виплатив йому належні суми за невикористані дні відпусток та вихідну допомогу, чим порушив вимоги чинного трудового законодавства та права позивача.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року, позов задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Європейський газовий банк» на користь ОСОБА_3 4 130 грн. 73 коп. заборгованості по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану частину відпустки та 33 358 грн. 08 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 грудня 2014 року по 05 серпня 2015 року без виключення сум відрахування на податки та інші обов'язкові платежі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 року касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» задоволено частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року в частині стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

19 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку з 29 грудня 2014 року по 24 грудня 2015 року в розмірі 55 749,12 грн., у зв»язку з тим, що 24 грудня 2015 року відповідач сплатив позивачу залишок заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку (а.с.156).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Європейський газовий банк» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 грудня 2014 року по 24 грудня 2015 року у сумі 55 749,12 грн. та вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 17 серпня 2016 року рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, предметом розгляду апеляційним судом м.Києва є рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13 червня 2016 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач - Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий Банк» Оберемко Р.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Зокрема, зазначив про те, що судом не здійснена перевірка нарахувань грошових сум, яку просив стягнути позивач з відповідача. Більше того, оскаржуване рішення не містить жодної вказівки на те, яким чином мало бути здійснено такий розрахунок та з посиланням на які норми, цей розрахунок необхідно обґрунтовувати. Крім того, відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

В судовому засідання представник відповідача - Мушкало С.М. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного..

Судом установлено, що 1 серпня 2014 року позивач прийнятий на роботу на посаду головного юрисконсульта юридичного управління АТ «Єврогазбанк».

Згідно з наказом Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк» від 23 грудня 2014 року № VIII-317-ОС ОСОБА_3 звільнено із займаної посади у зв»язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Також наказано виплатити позивачу компенсацію за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 1 серпня 2014 року по 29 грудня 2014 року, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку згідно з ст..44 КЗпП України.

Розпорядженням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк» Оберемка Р.А. від 29 грудня 2014 року зобов»язано управління обліку банківських та господарських операцій провести виплати працівникам банку, які підлягають звільненню, у розмірі 40 % від належних до виплати коштів ( заробітна плата, вихідна допомога тощо) кожному працівнику. Крім того, п.3 цього розпорядження зобов»язано управління обліку банківських та господарських операцій здійснити облік заборгованості АТ «Єврогазбанк» за розрахунками з працівниками банку з метою погашення їх вимог згідно ст..52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно видаткового касового ордеру від 29 грудня 2014 року ОСОБА_3 виплачено 2753 грн. - заробітної плати за грудень 2014 року, компенсації відпускних, вихідної допомоги ( а.с.9 т.1).

Листом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію від 16 квітня 2015 року позивача повідомлено, що станом на 10 квітня 2015 року заборгованість перед ним становить 4130 грн.73 коп.. Цим же листом повідомлено, що після формування банком ліквідаційної маси буде розпочата процедура реалізації майна банку. Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює витрати на ліквідацію неплатоспроможного банку за рахунок коштів банку в межах кошторису витрат банку на здійснення ліквідації, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Оплата витрат, пов»язаних із здійсненням процедури ліквідації здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації.

Решта суми, належної позивачу при звільненні в розмірі 4130 грн.73 коп. виплачено Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк» 25 грудня 2015 року.

Крім того, судом установлено, що постановою Правління Національного банку України від 17 листопада 2014 року у ПАТ «Європейський газовий банк» відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію банку.

18 листопада 2014 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Європейський газовий банк» та призначено уповноважену особу Фонду на його ліквідацію.

2 листопада 2015 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 197 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Єврогазбанк» на два роки по 17 листопада 2017 року включно ( т.2 а.с.14).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виплатив позивачеві всіх сум, належних йому при звільненні, у строки, передбачені трудовим законодавством, а отже наявні підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що положення ст..52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, пов»язаних з порушенням трудових прав позивача при звільненні із займаної посади (невиплата заробітної плати, розрахунку за невикористану відпустку), оскільки зазначена норма закону вказує лише на те, що оплата витрат, пов»язаних із здійсненням ліквідації, зокрема, витрат на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку, проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом, а не вказує на порядок оплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Відповідачем всупереч положень ст..ст.10, 60 ЦПК України не надано суду кошторисних витрат АТ «Єврогазбанк», затверджених Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Проте, повністю з такими висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у цей день не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нарахувані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За наявності спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

Встановлено та не заперечується сторонами, що на дату звільнення ОСОБА_3 було нараховано до виплати 6883 грн.73 коп., з яких 684 грн.09 коп. - оклад за грудень 2014 року, 39 грн.62 коп. - індексація за грудень 2014 року, 754 грн.69 коп. - лікарняний за рахунок підприємства за грудень 2014 року, 1303 грн.37 коп. - компенсація за невикористану відпустку за грудень 2014 року, 4101 грн.97 коп. - вихідна допомога (т.2 а.с.73). Зазначена інформація надана представником відповідача суду лише 5 квітня 2017 року.

Згідно видаткового касового ордеру від 29 грудня 2014 року ОСОБА_3 виплачено 2753 грн. - заробітної плати за грудень 2014 року, компенсації відпускних, вихідної допомоги ( а.с.9 т.1).

Виплачена ОСОБА_3 29 грудня 2014 року сума в розмірі 2753 грн. складає 40 % від нарахованої до виплати позивачу при звільненні суми 6883 грн.73 коп. ( 6883 грн.73 коп. х 40 % : 100% = 2753 грн.49 коп.), що відповідає розпорядженню уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк» від 29 грудня 2014 року, яким передбачено провести виплати працівникам банку, які підлягають звільненню, у розмірі 40 % від належних до виплати коштів (заробітна плата, вихідна допомога тощо) кожному працівнику ( т.1 а.с.8).

Враховуючи зазначені у видатковому касовому ордері складові виплаченої ОСОБА_3 суми при звільненні, слід дійти висновку, що позивачу було виплачено 40 % від окладу за грудень 2014 року, від суми індексації заробітної плати за грудень 2014 року, від суми лікарняних, від компенсації за невикористану відпустку, від суми вихідної допомоги ( 273 грн.63 коп. + 15 грн.84 коп.+ 301 грн.87 коп. + 521 грн.34 коп. + 1640 грн.78 коп. = 2753 грн.49 коп.)

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в тій частині, що 60 % від нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_3 при звільненні суми складає вихідну допомогу, не грунтується на встановлених обставинах.

На підтвердження своїх доводів представником відповідача суду надано повідомлення від 27 березня 2017 року, в якому зазначено про те, що розрахунок з ОСОБА_3 був проведений у два етапи: 29 грудня 2014 року готівкою через касу банку в сумі 2753 грн. ( остаточний розрахунок за відпрацьований робочий час (оклад) в розмірі 100 %, лікарняний за рахунок підприємства в розмірі 100%, компенсація за невикористану відпустку в розмірі 100 %, індексація за грудень в розмірі 27,4%), та 24 грудня 2015 року шляхом перерахування на картковий рахунок ОСОБА_3 в сумі 4130 грн.73 коп. ( індексація за грудень в розмірі 72,6 %, вихідна допомога в розмірі 100 %).

Проте, зазначене повідомлення не може бути прийнято як належний доказ, оскільки супечеричить встановленим обставинам і доказам на їх підтвердження. Пояснити в судовому засідання .розбіжності, що містяться у видатковому касовому ордері від 29 грудня 2014 року щодо складових виплаченої суми та у наданому повідомленні від 27 березня 2017 року представник відповідача не змогла.

За таких обставин слід дійти висновку, що 29 грудня 2014 року ОСОБА_3 було виплачено 40 % від всієї суми, що належала до виплати позивачу при звільненні, в тому числі від окладу, індексації, компенсації за невикористану відпустку, суми за лікарняний та вихідної допомоги.

Враховуючи наведене, колегія дійшла висновку, що із суми вихідної допомоги, що підлягала виплаті ОСОБА_3 при звільненні у зв»язку із скороченням штату, залишилося невиплаченою 2461 грн.19 коп. ( 4101 грн.97 коп. - 1640 грн.78 коп.), решта невиплаченої суми становить 1669 грн.54 коп. ( 4130 грн.73 коп. - 2461 грн.19 коп.), яка складається із 60% заробітної плати за грудень 2014 року, суми індексації заробітної плати за грудень 2014 року, лікарняних та компенсації за невикористану відпустку.

Згідно з п.6 ч.2 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» оплата витрат, пов»язаних із здійсненням ліквідації, проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом. До цих витрат, зокрема, належать витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що виплати звільненим працівникам банку, які зазначені в ч.2 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», здійснюються протягом всього періоду ліквідації банку, але у межах черговості та кошторису витрат, затвердженого Фондом.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Враховуючи, що до складу суми в загальному розмірі 1669 грн.54 коп, невиплаченої ОСОБА_3 при звільненні, входить частина заробітної плати за грудень 2014 року, частина суми індексації заробітної плати за грудень 2014 року, частина компенсації за невикористану відпустку, частина суми за лікарняний, які відповідно до ст..116 КЗпП України підлягали виплаті в день звільнення і на які не поширюється положення ч.2 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», наявні підстави вважати, що зазначена сума не виплачена з вини роботодавця, що відповідно до ст..117 КЗпП України дає право позивачу вимагати стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

28 березня 2017 року суду представником відповідача був наданий кошторис витрат АТ «Єврогазбанк» на здійснення ліквідації з 18 листопада 2014 року по 31 грудня 2014 року та з 1 жовтня 2015 року по 31 грудня 2015 року, в якому позиція витрат на виплату вихідної допомоги відсутня. Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, витрати на виплату вихідної допомоги віднесені до фонду заробітної плати ( а.с.63 т.2).

Зважаючи на положення п.6 ч.2 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також те, що 2461 грн.19 коп. вихідної допомоги протягом процедури ліквідації банку були виплачені позивачу, наявні підстави вважати, що вина роботодавця у невиплаті цієї суми відсутня.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що ОСОБА_3 не була виплачена частина належних йому від установи сум в день звільнення, суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ч.2 ст.117 КЗпП України, якими передбачено, що , якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст..117 КЗпП і п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст..116 КЗпП, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, що виносить рішення по суті спору, з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, її частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Як установлено судом залишок невиплаченої ОСОБА_3 станом на 29 грудня 2014 року складала 4130 грн.73 коп., з яких 1669 грн.54 коп. мали бути виплачені у день звільнення. Зазначена сума була виплачена після звернення ОСОБА_3 до суду з цим позовом у грудні 2015 року.

Загальна суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначена судом першої інстанції в розмірі 55749 грн.12 коп. та представником відповідача не оспорювалась.

Враховуючи те, що недоплачена в день звільнення позивача сума в розмірі 1669 грн.54 коп. складає 40 % від загального розміру невиплаченої суми при звільненні, розмір відшкодування за час затримки розрахунку має бути зменшено з 55749 грн.12 коп до 22299 грн. 64 коп. ( 55749 грн.12 коп. х40 % : 100%).

За таких обставин рішення Оболонського районного суду м.Києва підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що при присудженні позивачу оплати за час вимушеного прогулу має бути зарахований заробіток за місцем нової роботи, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи на ґрунтуються на чинному на час виникнення спірних правовідносин законі. У зв»язку з тим, що частина 3 ст.117 КЗпП України виключена на підставі закону від 20 грудня 2005 року, то право працівника на виплату середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні не ставиться в залежність від отримання заробітної плати за новим місцем роботи.

Керуючись ст. ст. . 218, 303, 309, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Оберемка Романа Анатолійовича - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року - змінити, зменшивши суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 грудня 2014 року по 24 грудня 2015 року,, що підлягає стягненню з публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» на користь ОСОБА_3, з 55749 грн.12 коп. до 22299 грн.64 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: