УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2017 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя в складі:

головуючого судді Харитонової Г. Л при секретарі Сердюк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

5 грудня 2016 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернувся Публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_1» зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, де зазначив, що 9 листопада 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2А була винесена постанова ВП № 47583845 про повернення виконавчого документа стягувачу , яка була винесена в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2- 390/ 2010, виданого 20.102.10 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя про стягнення солідарно з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № 18 від 29.04.2008 року у розмірі 10 514 504 грн. 22 коп., та надійшла на їх адресу 22 листопада 2016 року. Вважали зазначені дії державного виконавця незаконними та необґрунтованими, оскільки як підстава та нормативне обґрунтування її винесення постанови, було зазначено п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»( в редакції від 02.06.2016 р.), а саме відсутність у боржника майна, на яке може бути звернення стягнення , а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Разом з тим, за боржником ОСОБА_4 зареєстроване на праві власності нерухоме майно , що розташоване за адресою : м. Маріуполь, провулок Новоросійський буд. 8, про що свідчить інформаційна довідка. Також у виконавчому провадженні відсутні дані щодо перевірки майнового стану боржника. Просили визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо винесення постанови ВП № 47583845 від 9.11.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачу визнати неправомірними, скасувати зазначену постанову та зобовязати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 відновити виконавче провадження № 47583845 для подальшого проведення виконавчих дій.

До судового засідання представник скаржника ОСОБА_5,що діяв на підставі довіреності, подав заяву, якою підтримав скаргу, просив її задовольнити та розглянути скаргу у його відсутності.

До судового засідання представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6, що діяв на підставі довіреності, надав заяву, якою не визнав скаргу та вважав її такою, що не підлягає задоволенню, зазначивши,що Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", територією проведення антитерористичної операції України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України" від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілосності України" від 14.04.2014№ 405/2014.3гідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015"Про затвердження населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" м. Маріуполь внесено до цього переліку. Статтею 9 Закону України"Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" передбачено,що протягом дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належать громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37, 38, 40, 41, 43-47.У відповідності до ч. 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" примусовезвернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем зурахуванням положень Закону України "Про іпотеку ". Відповідно до п. 2 ст. 11 ЗаконуУкраїни "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" діяцього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шістьмісяців після її завершення. А враховуючи вимоги ст. 9 Закону України "Про тимчасовізаходи на період проведення антитерористичної операції", а також те, що відповідно дозмісту положень Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавецьпроводить виконавчі дії в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та іншихзаконів, слід зазначити, що протягом дії Закону України "Про тимчасові заходи на періодпроведення антитерористичної операції" не можуть вчинятися виконавчі дії щодореалізації предмета іпотеки, який знаходиться на цій території. Встановлена закономзаборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнєінше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведенняінших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, є підставою для поверненні виконавчого документа стягувану відповідно до п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Просив розглянути скаргу за його відсутністю.

Ст. 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до вимог ст.. 8 Закону України «Про виконавче провадження» , в редакції , що була чинною на час винесення оскаржуваної постанови сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

У п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах « ( надалі Постанова Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 6 зазначено,що відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

При зверненні до суду, заявником зазначалося , що оскаржувану постанову вони отримали лише 22 листопада 2016 року, та це підтверджується реєстрацію вхідної кореспонденції за № 114/5424 від 22.11.2016 р.( а.с.5). До суду скарга була надіслана поштою 1.12.2016 року та отримана 5.12.2016 року. Таким чином, строк звернення до суду заявником не пропущений.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2014 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя був виданий дублікат виконавчого листа по справі № 2- 390/2010 про стягнення з ОСОБА_3, ТОВ «Гріг», ОСОБА_7 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором. 22 квітня 2015 року до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України представником ПАТ «ПУМБ» була надіслана заява про відкриття виконавчого провадження. 19 травня 2015 року старшим державним виконавцем Кошкер І.А. була винесена постанова ВП № 47583845 про відкриття виконавчого провадження. 21 травня 2015 року була винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження. 21 липня 2015 року була винесена постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_3 10 серпня 2016 року була отримана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєктів, з якого вбачається ,що за ОСОБА_3 зареєстроване на праві приватної власності нерухоме майно, а саме нежитлова будівля кафе, що розташоване за адресою : м. Маріуполь, пров. Новоросійський буд. 8. 9 листопада 2016 року старшим державним виконавцем Кошкер І.А. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу , де з посиланням на п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» , поміж іншим, було зазначено, що згідно з даними Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 нерухоме майно не зареєстровано, що не відповідало дійсності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції ,що діяла на час винесення оскаржуваної постанови) було зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Між тим, старшим державним виконавцем Кошкер І.А. залишена поза увагою інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкті від 10 серпня 2016 року, якою підтверджується наявність нерухомого майна, зареєстрованого за боржником.

Таким чином, підстава повернення виконавчого листа стягувачу , зазначена у постанові від 9.11.2016 року ВП № 47583845 не відповідає дійсності, а тому дії старшого державного виконавця Кошкер І.А. є неправомірним, а постанова підлягає скасуванню.

Суд не приймає до уваги посилання представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 про неможливість вчиняти виконавчі дії щодо реалізації предмета іпотеки, який знаходиться на цій території АТО, оскільки таких підстав старшим державним виконавцем Кошкер І.А. не зазначалося.

Відповідно до п. 18. Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 6 , за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби .

З огляду на викладене, суд задовольняє скаргу частково, в частині визнання дій старшого державного виконавця Кошкер І.А. неправомірним, та скасування постанови від 9.11.2016 року ВП № 47583845 . Інші вимоги скарги задоволенню не підлягають, оскільки питання щодо зобовязання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 відновити виконавче провадження № 47583845 для подальшого проведення виконавчих дій виходить за межі компетенції суду.

Керуючись ст.ст.10,313,314, 383, 385, 387 ЦПК України, ст.ст. 47,49 Закону Україн6и "Про виконавче провадження" (Відомості Верховної ОСОБА_4 України, 1999 р., № 24, ст. 207), суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» на дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо винесення постанови ВП № 47583845 від 9.11.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачу визнати неправомірними.

Постанову ВП № 47583845 від 9.11.2016 р. , винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 - скасувати.

В задоволенні решти скарги відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_8