Справа №591/6416/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/851/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, Служба у справах дітей Сумської міської ради, Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом у серпні 2015 року, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») просило суд: в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 518851,83 грн., з яких: 482881,49 грн. сума заборгованості за кредитом, 35970,34 грн. сума заборгованості за відсотками, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру загальною площею 68,67 кв.м, житловою площею 41,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сумського МНО ОСОБА_6 29.08.2008 року за реєстраційним номером 2754, який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 29.08.2008 року, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк»; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вищевказану квартиру; вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивувало тим, що 25.05.2012 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором, що було укладено 29.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3, за умовами якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 41700,00 доларів США зі сплатою 11,9 % річних з кінцевим терміном повернення до 29.08.2018 року, а також за іпотечним договором, що був укладений 29.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3, за умовами якого ОСОБА_3 передав в іпотеку банку вищевказану квартиру в забезпечення виконання вказаного кредитного зобовязання. Відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, про яку він неодноразово повідомлявся в тому числі і шляхом направлення письмової вимоги. В добровільному порядку кредитну заборгованість ОСОБА_3 не погашає, що і стало підставою звернення до суду з позовом.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12.04.2017 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову, поклавши судові витрати на відповідача.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом безпідставно зазначено про відсутність відомостей про розмір простроченої заборгованості, що спростовується матеріалами справи, а також про не відображення позивачем чи квартира була придбана повністю за кредитні кошти чи частково, з приводу чого надано пояснення представником банку, що відповідно до умов договору іпотечним майном забезпечене повернення лише кредиту та повязаних з ним платежів, а не повної вартості придбаної квартири.

Зазначає, що постанови Верховного суду України, якими обґрунтоване оскаржене рішення, застосовані судом не правильно, оскільки прийняті за наслідками розгляду справ та встановлення обставин, що суттєво відрізняються від правовідносин і обставин цієї справи. Напроти, згідно із судовою практикою та відповідними правовими розясненнями, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом і договором, у тому числі і визнання права власності на предмет іпотеки на підставі рішення суду, належить виключно позивачеві. Тому, враховуючи доведеність банком порушення позичальником умов кредитного договору та наявності заборгованості, позов підлягає задоволенню.

Представник банку ОСОБА_7 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_8 проти скарги заперечував.

Треті особи: ОСОБА_4, служба у справах дітей СМР, НБУ в судове засідання не зявилися, але про час та місце його проведення були повідомлені в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів щодо порушення передбаченого іпотечним договором права банку у позасудовому порядку задовольнити свої вимоги, як іпотекодержателя, про набуття у власність предмета іпотеки в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 29.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №1804/0808/45-021, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 41700,00 доларів США зі сплатою 11,9% річних на строк до 29.08.2018 року з цільовим використанням кредитних коштів для здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири № 44 в будинку № 29, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Прокофєва, загальною площею 68,67 кв.м (т.1 а.с. 7 14, 154-158).

З заяви на видачу готівки № 3056954/0141 від 29 серпня 2008 року вбачається, що ОСОБА_3 цього дня особисто отримав у ВАТ «Сведбанк» 41700 доларів США, що еквівалентно 202065,69 грн. (т.1 а.с. 23).

В цей же день з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника перед банком був укладений іпотечний договір №1804/0808/45-021-Z-1, відповідно до якого ОСОБА_3 передав в іпотеку ВАТ «Сведбанк» нерухоме майно, а саме вищевказану квартиру № 44, вартість якої за вказаним договором сторони визначили у 288900,00 грн. (т.1 а.с. 15-20).

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі продажу прав вимоги за кредитними договорами та забезпечувальними договорами, зокрема, і за кредитним та іпотечним договорами №1804/0808/45-021 та №1804/0808/45-021-Z-1 відповідно, укладеними 29.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 30-38, 83-99).

Встановлено, що умови кредитного договору відповідач належно не виконував, кредит не погасив, в зв'язку з чим утворилась заборгованість.

25.08.2015 року на адресу ОСОБА_3, як позичальника, була направлена вимога, відповідно до умов кредитного та іпотечного договорів, про усунення порушення зобовязань по кредитному договору з вимогою погасити заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» та розяснено право банку звернути стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с. 25-29).

Станом на 28.07.2015 року заборгованість за кредитним договором №1804/0808/45-021 від 29.08.2008 року становить 518851,83 грн., з яких 21887,2 доларів США, що еквівалентно 482881,49 грн. сума заборгованості за кредитом, 1630,4 доларів США, що еквівалентно 35970,34 грн. сума заборгованості за відсотками (т. 1 а.с. 24, 104).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Укладанням іпотечного договору №1804/0808/45-021-Z-1 від 29.08.2008 року його сторони досягли, зокрема, наступних умов.

Відповідно до п. 10.3. іпотечного договору, іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 11. іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

Пунктом 12 іпотечного договору передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя:

12.1. За рішенням суду;

12.2. У безпосередньому порядку на підставі виконавчого напису нотаріусу;

12.3. Згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в пп. 12.3.1. та 12.3.2. цього пункту договору.

12.3.1. Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

12.3.2. Продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону).

Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

За таких обставин не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором.

Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

У справі, яка переглядається встановлено, що умови договору відповідач належно не виконував, кредит не погасив, в звязку з чим утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто банк має право на визнання права власності на предмет іпотеки.

Вартість квартири згідно з висновком субєкта оціночної діяльності, станом на 03 квітня 2017 року, становить 618400 грн. (т. 3 а.с. 39-75).

Цей висновок складений відповідно до вимог п. 12.3.1 іпотечного договору, тому зазначеною вартістю і повинно бути визнано право власності на квартиру за банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Отже, через неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Враховуючи, що іпотечним майном в цій справі забезпечено споживчий кредит, отриманий ОСОБА_3 в іноземній валюті, вказана квартира використовується ним як місце постійного проживання, іншого нерухомого житлового майна він не має, тому на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню.

Сплачений ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в сумі 4019,40 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_3 згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 квітня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

В рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором №1804/0808/45-021 від 29 серпня 2008 року у розмірі 518851 гривень 83 копійки, з яких: 482881 гривень 49 копійок сума заборгованості за кредитом, 35970 гривень 34 копійки сума заборгованості за відсотками, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №1804/0808/45-021-Z-1 від 29 серпня 2008 року, укладеним Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» з ОСОБА_3, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 68,67 кв.м, жилою площею 41,3 кв.м, ринкова вартість якої станом на 03 квітня 2017 року, відповідно до висновку субєкта оціночної діяльності, становить 618400 гривень, що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2008 року, шляхом визнання права власності на вказаний предмет іпотеки за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 68,67 кв.м, житловою площею 41,3 кв.м, зобовязавши ПАТ «Дельта Банк» сплатити ОСОБА_3 різницю між вартістю предмета іпотеки і розміром заборгованості, що складає 99548 грн. 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 4019,40 гривень за апеляційний розгляд справи.

Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -