У Х В А Л А

23 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Григоренко М.П., Шеремет А.М.

секретар судового засідання:

за участі: представників відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Рівненського міського суду від 7 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, Відділу державної виконавчої служби Володимирецького районного управління юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 7 березня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції (далі - Рівненський відділ ДВС), Відділу державної виконавчої служби Володимирецького районного управління юстиції (Володимирецький відділ ДВС), Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалась на її незаконність та необґрунтованість через невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення судом норм процесуального права. Вважала, що справа не підсудна адміністративному суду і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства як це передбачено ч. 2 ст. 21 КАС України.

Виконавче провадження, в межах якого державними виконавцями було допущено протиправну бездіяльність, не стосується виконання ними рішень судів у справах, встановлених п.п. 1-4 ч.1 ст. 17 КАС України. Тому з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вона звернулась з окремим позовом, адже її вимоги не можуть розглядатися адміністративним судом.

З цих підстав просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі, і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження у зазначеній справі, суддя першої інстанції виходив з того, що спір не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства, оскільки повинен вирішуватися за процесуальними правилами КАС України.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Як установлено, 3 березня 2017 року до Рівненського міського суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Рівненського відділу ДВС і Володимирецького відділу ДВС, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.с. 1-6).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на її користь 208 685,6 гривень (без пені та індексації) у рахунок відшкодування збитків, заподіяних їй протиправною бездіяльністю державних виконавців Рівненського і Володимирецького відділ ДВС. Також просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на її користь моральну шкоду в розмірі 992 160 гривень, що завдана їй протиправною бездіяльністю державних виконавців зазначених відділів ДВС.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:

1.)захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

3.) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З роз'яснень, даних пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. другому п. 3 своєї постанови від 01.03.2013 року №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", вбачається, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших, є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спор є, як правило, фізична особа).

Відповідачами у справі є Рівненський та Володимирецький відділи ДВС, а також Державна казначейська служба України. При цьому позивач наполягає, що шкода завдана саме органами державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішення суду.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги, що відділ ДВС і Державне казначейство України є органами публічної влади, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі через те, що її розгляд повинен проводитися в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Однак нормами ч. 2 ст. 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Між тим, позовної вимоги про визнання рішення, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби незаконними (протиправними), яка була би первинною, а вимоги про відшкодування шкоди - похідними, позивачем не пред'являлося.

Більше того, ОСОБА_1 наполягає на тому, що правовідносини між сторонами виникли з приводу порушення її суб'єктивних прав на одержання аліментів на утримання дітей органами державної виконавчої служби, що завдало їй матеріальної і моральної шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дані обставини вказують про те, що спір повинен вирішуватися за нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Як убачається, суддя першої інстанції при вирішенні процесуального питання про відмову у відкритті провадження у справі уваги на викладені обставини не звернув, що призвело до постановлення ухвали, яка не може залишатися чинною.

Підставою для скасування оскаржуваної ухвали та передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України є порушення порядку, встановленого для вирішення цього питання.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Рівненського міського суду від 7 березня 2017 року скасувати, а питання про відкриття провадження у справі передати на вирішення суду першої інстанції.

Головуючий:

Судді: