Ухвала

іменем україни

27 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третіх осіб: Бучацької міської ради, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, про знесення самочинно збудованих будівель, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, які діють через представника ОСОБА_7, на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 звернулись до суду з указаним позовом до ОСОБА_9 про знесення самочинно збудованих будівель. У подальшому до участі у справі в якості співвідповідачів були залучені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 В обґрунтування вказаного позову, позивачі зазначили, що при проведенні добудови піднавісу та літньої кухні відповідачем не дотримані вимоги ДБН щодо відстаней між будівлями, їм створюються перешкоди у виді затінення, опади потрапляють на їх земельну ділянку, крім того, створюється пожежна небезпека.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 21 липня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, що здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

У відповідності до ст. 376 ЦК України суб'єктом звернення з позовом до суду про знесення гаражу, піднавісу та літньої кухні у випадку істотного порушення будівельних норм і правил може бути лише відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування.

Разом з тим, власник майна, відповідно до ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Звертаючись з відповідним позовом, позивачі вказували, що внаслідок недотримання відповідачем ДБН в частині відстаней між будівлями, їм створюються перешкоди у виді затінення, опади потрапляють на їх земельну ділянку, крім того, створюється пожежна небезпека.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди обґрунтовано виходили із того, що позивачами у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що будівництвом спірних будівель позивачам чиняться перешкоди у користуванні і розпорядженні своїм майном.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, які діють через представника ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур О.В. Попович