Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3525/15-ц
Провадження № 2/553/25/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.04.2017 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Бутенко Т.О., Павленко І.В., Заяц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на частину квартири та усунення перешкоди у користуванні житловим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, припинення спільної сумісної власності, визнання права особистої власності на квартиру та зобов'язання сплатити компенсацію вартості частки у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину квартири та усунення перешкоди у користуванні житловим приміщенням, в якій позивач вказує, що з 18.10.2008 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який вони розірвали за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.07.2015 року. В період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори, ними придбано нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 за кошти в сумі 240000 грн., в тому числі 51000 грн.(6000 доларів США) взято в борг, який до цього часу не погашений в повному обсязі в сумі 38250 гривень (4500 доларів США). Оскільки відповідачка відмовляється добровільно поділити спільно набуте майно, а в липні 2015 року вивезла особисті речі позивача до його батьків, змінила замки на вхідних дверях, чим обмежила у можливості користуватись належним майном, просить суд визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у користуванні квартирою та надати позивачу ключі від неї.

В ході судового розгляду справи ОСОБА_1 змінив позовні вимоги, доповнивши їх, та надав суду відповідну письмову заяву, в якій просить поділити між ним та відповідачкою ОСОБА_3 рухоме майно, набуте ними спільно під час шлюбу, а саме: виділити йому шафу-купе коридорну вартістю 11200 грн. 00 коп., виділити відповідачці наступне майно: фільтр води вартістю 1500 грн., м'які меблі фірми "Прогрес" вартістю 6300 грн., диван - малятко вартістю 2500 грн., холодильник "Стінол" вартістю 4500 грн., пральну машинку "Zanusi" вартістю 2800 грн., пилосос "Thomas Twintt" вартістю 5000 грн., телевізор LG вартістю 1600 грн., супутникову систему TV вартістю 2400 грн., праску "Philips Azur" вартістю 1500 грн., набор каструль із металу (5 штук) загальною вартістю 2600 грн., столовий набір посуду "Lumіnarc" вартістю 1800 грн., чайний набір "Lumіnarc" вартістю 700 грн., соковижималку "Kenwood" вартістю 3400 грн., кухонні меблі вартістю 15000 грн., варочну поверхню газову "Hotpoint Ariston PC 640" вартістю 4900 грн., духову шафу "Hotpoint Ariston Ft 851" вартістю 7100 грн., кухонну витяжку "Cata 600" вартістю 3900грн., мийку кухонну вартістю 2200 грн., а всього майна на загальну суму 69700 грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на його користь 34850 грн. грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на вищезазначене майно.

Вказує, що оскільки квартира АДРЕСА_2 була придбана частково за особисті кошти ОСОБА_3 в сумі 164000 грн., отримані від продажу її особистої квартири, на її придбання витрачено 76600 грн. спільних коштів подружжя, відповідно, частка кожного з них в грошовому еквіваленті становить 38300 грн., що відповідач 4/25 частині майна, просить визнати за ним право власності на 4/25 частку квартири АДРЕСА_2, а також стягнути з ОСОБА_3 на його користь борг в сумі 53209,35 грн., що становить 1/2 частину коштів, які ним були взяті в борг для придбання спірної квартири в загальній сумі 4500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.12.2015 року становить 106418,70 грн., використані в інтересах сім'ї та погашені ним особисто після розірвання шлюбу.

Відповідач ОСОБА_3 надала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, припинення спільної сумісної власності, визнання права особистої власності на квартиру та зобов'язання сплатити компенсацію вартості частки у спільному майні, в якій вказує, що з 21.06.2001 року вони з ОСОБА_1 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, 18.10.2008 року вони зареєстрували шлюб. Спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана в період шлюбу з ОСОБА_1, проте для оплати її вартості використано лише 76600 грн. спільних коштів подружжя, інша частина вартості в сумі 164000 грн., що становить 69 %, оплачена за рахунок її особистих коштів, отриманих від реалізації особистого нерухомого майна; вказує, що є підстави для відступу від рівності часток у праві спільної власності з огляду на проживання разом з нею після розірвання шлюбу неповнолітньої доньки, у зв'язку з чим розмір частки ОСОБА_1 в грошовому еквіваленті становить 25553 грн. (76600:3). Крім того, в період шлюбу сторонами набуто у власність металевий гараж АДРЕСА_8", придбаний в кінці 2008 року за 2 тис. доларів США, що становило 1000 грн., кухонний скляний стіл та чотири стільця загальною вартістю 5000 грн., подаровані на весілля набір каструль "Vinzor" в кількості 5 шт. загальною вартістю 5000 грн. і телевізор "Samsung" вартістю 5764 грн., а також автомобіль "Ланос", придбаний в 2004 році в період спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та зареєстрований на ім'я батька ОСОБА_1 - ОСОБА_5 Телевізор, стіл зі стільцями та набір каструль ОСОБА_1 вивіз самовільно з квартири, користуючись її відсутністю, та користується цим майном одноособово.

Просить поділити спільне майно подружжя, а саме: виділити ОСОБА_1 у власність металевий гараж АДРЕСА_8", кухонний скляний стіл та чотири стільця, набір каструль "Vinzor", телевізор "Samsung" та автомобіль "Ланос"; стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти в сумі 12882 грн. як вартість 1/2 частини спільного майна подружжя, яким він користується одноособово; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на вказане нерухоме майно та зобов'язати сплатити ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 12651 грн. як 1/3 частину спільних коштів подружжя, внесених для придбання вказаного нерухомого майна, за вирахуванням вартості 1/2 частини майна, яке перебуває в одноособовому користуванні ОСОБА_1, в сумі 12882 грн.

Під час судового розгляду справи відповідач ОСОБА_3 змінила позовні вимоги за зустрічним позовом, надала суду відповідну письмову заяву, в якій вказує, що не погоджується з вартістю рухомого майна, про поділ якого ставить питання ОСОБА_1, яка не обґрунтована та не доведена відповідними доказами, значно завищена та не враховує знос речей. Зазначає, що більша частина рухомого майна, яке просить поділити ОСОБА_1, придбана до укладення ними шлюбу, в період шлюбу після 18.10.2008 року придбано майно, яке він забрав, а саме: кухонний скляний стіл та чотири стільця, телевізор "Samsung", а також телевізор " LG", супутникову систему "GIO", соковижималку ТМ "Kenwood", диван "Гном" ТМ "Лісогор", подаровані на їхнє весілля набір каструль з металу "Кардинал", столовий набір посуду "Lumіnarc" та чайний набір посуду "Lumіnarc". Наголошує на тому, що квартира АДРЕСА_1 придбана ними відремонтованою, крім спальної кімнати, з вбудованими кухонними меблями, кухонною технікою та шафою-купе, влаштованою в коридорі, окремо за вказане майно кошти не сплачувались.

Просить суд поділити спільне майно, набуте під час шлюбу з ОСОБА_1, виділивши останньому: телевізор "LG", супутникову систему "GIO", праску "Philips Azur", набір каструль з металу "Кардинал", соковижималку "Kenwood", столовий набір посуду "Lumіnarc", чайний набір посуду "Lumіnarc", металевий гараж АДРЕСА_8", кухонний скляний стіл та чотири стільця, набір каструль "Vinzor", телевізор "Samsung", автомобіль "Ланос", виділити ОСОБА_3 у власність наступне майно: диван "Гном" ТМ "Лісогор", м'який куток "Орфей" фірми "Прогрес", холодильник "Стінол", фільтр води, пральну машинку "Zanusi", пилосос "Thomas Twintt", шафу-купе, розташовану в коридорі, кухонні меблі з вбудованою кухонною технікою (варочною газовою поверхнею "Hotpoint Ariston PC 640", духовою шафою "Hotpoint Ariston", кухонною витяжкою "Cata 600", мийкою кухонною); стягнути з ОСОБА_1 на її користь 49987 грн. як вартість спільного майна, яким він користується одноособово (гараж 23550, стіл та чотири стільця вартість 2500 грн., набір каструль "Vinzor" вартістю 2500 грн., телевізор "Samsung" вартістю 2882 грн., та 23550 грн., сплачених за придбання автомобіля "Ланос"); припинити право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, визнати за позивачкою право особистої власності на неї та зобов'язати сплатити на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 25550 грн., в тому числі, вартість частки квартири в сумі 24600 грн., вартість дивану "Гном" ТМ "Лісогор" 125 грн., м'якого кутка "Орфей" фірми "Прогрес" 250 грн., холодильника "Стінол" 200 грн., фільтру води 50 грн., пральної машинки "Zanusi" 200 грн., пилососу "Thomas Twin tt" 250 грн.

Ухвалою суду від 23.11.2015 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_4 об'єднані в одне провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали, просили задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 просили відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні зустрічний позов підтримала, просила задовольнити, заперечувала проти позову ОСОБА_1, просила в його задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 (ОСОБА_4.) підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали однією сім'єю з червня 2001 року.

Відповідач по справі ОСОБА_4 з 08.07.2000 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, після реєстрації якого взяла прізвище чоловіка "Нарєжна". Шлюб був розірваний відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу від 18.06.2003 року, виданого відділом РАГС Ленінського райуправління юстиції м. Полтави, актовий запис № 107, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави, постановленого у липні 2001 року.

18.10.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у Ленінському відділі РАЦС Полтавського міського управління юстиції, про що відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 зроблений актовий запис № 176.

ОСОБА_8 та ОСОБА_4 являються батьками малолітньої доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 18.03.2009 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.07.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірваний.

Під час розгляду даної справи 20.02.2016 року відповідач ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та взяла прізвище чоловіка - "ОСОБА_4".

За період спільного проживання та під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони по справі за спільні кошти набули у власність нерухоме та рухоме майно.

Так, на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори за реєстр. № 3-1162, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 передали у власність, а ОСОБА_4, зі згоди чоловіка ОСОБА_1, прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 29,6 кв.м, загальною площею 51,2 кв.м.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 240600,00 грн., які сплачені Покупцем Продавцям перед оформленням цього договору. Своїм підписом під цим договором Продавці підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність щодо Покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

В цей же день перед укладенням вищевказаної угоди державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори за реєстр. № 3-1159 посвідчений договір купівлі-продажу від 05.11.1999 року, на підставі якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_15, а остання зі згоди чоловіка ОСОБА_16 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_9 житловою площею 20,7 кв.м, загальною площею 38,6 кв.м.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 164000,00 грн., які сплачені Покупцем Продавцям перед оформленням цього договору. Своїм підписом під цим договором Продавці підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність щодо Покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

Квартира АДРЕСА_9 була особистою власністю ОСОБА_4 та належала їй на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.04.1999 року, виданого державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-568.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні наполягала на тому, що продаж квартири, яка належала їй на праві власності, та придбання квартири АДРЕСА_3 вчинено за ту суму коштів, яка відображена у відповідних нотаріально посвідчених договорах, відповідно, спірна квартира придбана за кошти в сумі 240600 грн., частина з яких у розмірі 164000 грн. складають її особисті кошти, що становить 17/25 частку, та за 76600 грн. спільних коштів подружжя, що становить 8/25 частку.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував, що кошти, отримані ОСОБА_4 від реалізації особистого нерухомого майна, були вкладені у придбання спільної квартири, а також той факт, що спільною сумісною власністю подружжя являється 8/25 частина квартири АДРЕСА_3, разом з тим, не погодився з її вартістю, зауваживши, що нотаріусом вона занижена.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягав на тому, що квартиру АДРЕСА_3 придбано за 46000 доларів США, а свою особисту квартиру, кошти від продажу якої були внесені в рахунок придбання спірного нерухомого майна, ОСОБА_4 реалізувала за 32000 доларів США.

На підтвердження своїх доводів позивач ОСОБА_1 надав суду Угоду про гарантійний внесок б/н від 05.10.2009 року, укладену між покупцем ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_11 за участю приватного підприємця ОСОБА_17 щодо передачі покупцем продавцю гарантійного внеску в сумі 11730 грн., що еквівалентно 1380 у.о., як гарантії оплати за інформаційно-консультативні послуги з питань відчуження прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4, вартістю 390000 грн., що еквівалентно 46000 доларів США, а також Угоду "Агентства нерухомості "ВЕСТА" про зберігання завдатку (додаток до угоди про гарантійний внесок від 05.10.2009 року) б/н від 05.10.2009 року за підписом замовника ОСОБА_1 та ОСОБА_18 як представника агентства, зміст п. п. 1, 3 якої свідчить про те, що для виконання комплексу робіт по підготовці об'єкта нерухомості для продажу (обміну) виконавець одержав від замовника завдаток у розмірі 11730 грн., що еквівалентно 1380 у.о. (за курсом долара по відношенню до гривні 8,5), адреса об'єкта, який продається: м. Полтава, АДРЕСА_5, вартістю нерухомості становить 390000 грн., що еквівалентно 46000 доларам США; угоду про гарантійний внесок від 05.10.2009 року, укладену між ОСОБА_1 як покупцем та ОСОБА_11 як продавцем.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_11 пояснив, що дійсно продав належну йому та ОСОБА_12 і ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_3 за 46000 доларів США. Крім цього, окремо отримав від ОСОБА_1 2500 доларів США за вбудовані меблі та кухонну техніку, а саме: шафу-купе з дзеркалом в прихожій, меблі кухонні, а також техніку - варочну поверхню газову "Hotpoint Ariston", духову шафу "Hotpoint Ariston Ft 85", кухонну витяжку та змішувач сантехніку та тумбу під умивальник у ванній кімнаті.

При цьому, жодних об'єктивних доказів на підтвердження обґрунтованості пояснень свідка та факту проведення окремої оплати коштів в сумі 2500 доларів США за придбання зазначених вище вбудованих меблів та техніки судом не здобуто.

Поряд з цим, на переконання суду, вищевказані документи щодо завдатку, надані позивачем, не можуть бути визнані належним та переконливим доказом на підтвердження факту придбання спірної квартири саме за суму коштів, еквівалентну 46000 доларам США, пояснення ж позивача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_11 В цій частині суд вважає непереконливими з огляду на наступне.

Так, умови придбання квартири за адресою: АДРЕСА_6, встановлені договором купівлі-продажу від 05.11.2009 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори за реєстр. № 3-1162, яким визначена вартість нерухомого майна, що є предметом угоди. Вказаний договір укладений між ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з одного боку та ОСОБА_4 - з іншого, підписаний сторонами. Вказаний договір є дійсним, сторонами та іншими заінтересованими особами не оскаржувався у зв'язку з чим підстав сумніватись у достовірності викладених у ньому відомостей у суду немає, тим паче, що ОСОБА_3 як сторона вказаної угоди в судовому засіданні стверджувала про те, що кватиру придбано саме за кошти в сумі 240600,00 грн.

Обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, суд вважає також і пояснення відповідача ОСОБА_3 про те, що особисту кватиру продано нею згідно з договором купівлі-продажу від 05.11.1999 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори за реєстр. № 3-1159 за кошти в сумі 164000 грн. як зазначено в угоді.

При цьому, сторони не оспорювали той факт, що кошти, отримані ОСОБА_3 від реалізації особистого майна, внесені в рахунок придбання квартири за адресою: АДРЕСА_6. Інша частина суми в розмірі 76600 грн., що становить 8/25 частину вартості кватири, внесена сторонами за рахунок спільних коштів.

Згідно Звіту про незалежну оцінку майна виконаного оцінювачем ТОВ "Схід-П Експерт", вартість квартири за адресою: АДРЕСА_6, визначена станом на 16.09.2016 року у розмірі 741642 грн. 00 коп. З вказаною вартістю спірного майна погодились сторони по справі.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним той факт, що відповідачу ОСОБА_3 на праві особистої власності належить 17/25 частина квартири, а її 8/25 частина належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Позивач ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на 4/25 частину квартири за адресою: АДРЕСА_6, як 1/2 частину спільного майна подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 не оспорюючи право ОСОБА_1 на частку квартири, просила суд припинити право їх спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно та визнати квартиру її особистою власністю.

Як встановлено в ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

З наявних у справі доказів вбачається, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 являються батьками малолітньої ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка після розірвання шлюбу між батьками проживає разом з матір'ю ОСОБА_3 Батько дитини - позивач по справі ОСОБА_1 працює, має постійний заробіток, з якого регулярно утримуються аліменти на утримання дитини та заборгованість з аліментів, що підтверджується довідкою ПП "Транстур" від 08.02.2016 року, крім того, позивач несе додаткові витрати на утримання дитини, на підтвердження чого надав суду чеки про придбання одягу та інших речей. При цьому, належних та переконливих доказів на підтвердження того, що розмір аліментів, які сплачує позивач на утримання дитини, є недостатнім для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування, відповідачем ОСОБА_4 суду не надано.

За змістом ч.ч 4, 5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

В ст. 365 ЦК України передбачено що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Разом з тим, з позовними вимогами про припинення права власності ОСОБА_1 на належну йому частку квартири за адресою: АДРЕСА_6, ОСОБА_3 до суду не зверталась, доказів наявності підстав для припинення права власності ОСОБА_1 на частину нерухомого майна, передбачених в ч. 1 ст. 365 ЦК України, як і доказів виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України, не надала. Не встановлено в судовому засіданні також і підстав для відступу від рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності на кватиру, передбачених в ст. 70 СК України. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність поділу спільного майна між сторонами по справі виходячи з рівності часток кожного у праві спільної сумісної власності.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним той факт, що 8/25 частина квартири за адресою: АДРЕСА_6, являється спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, у зв'язку з чим вважає обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, відповідні позовні вимоги ОСОБА_1 З огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 4/25 частину квартири, безпідставними та недоведеними позовні вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом про визнання квартири вцілому її особистою власністю, та приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову в цій частині та визнання за нею права власності на 21/25 частину квартири (з яких 17/25 частка - особиста власність, 4/25 частка - 1/2 частина в спільній сумісній власності подружжя), відповідно, у зв'язку з визначенням часток співвласників у спільній власності, вважає такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом про припинення спільної сумісної власності сторін по справі на квартиру за адресою: АДРЕСА_6. Відповідно, суд не знаходить підстав і для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом про покладення на неї обов'язку сплатити ОСОБА_1 вартість належної йому частки квартири в сумі 24600 грн.

Враховуючи викладене, доведеність права власності позивача ОСОБА_1 на частину квартири за адресою: АДРЕСА_6, суд з урахуванням положень ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України вважає що він має право володіти, користуватись та розпоряджатись власністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 стверджував про те, що відповідач ОСОБА_3 чинить йому перешкоди у користуванні кватирою, у липні 2015 року вивезла його особисті речі з житлового приміщення до його батьків, змінила замки на вхідних дверях та не надала йому ключі від квартири, тим самим обмежила можливість його доступу до квартири та користування нею.

Позивач пояснив, що у зв'язку з тим, що у липні 2015 року ОСОБА_4 змінила замки на вхідних дверях квартири та самовільно вивезла з кватири його особисті речі, вимушений був звернутись в міліцію.

Вказані твердження позивача об'єктивно підтверджуються матеріалами перевірки звернень ОСОБА_1 від 06.072015 року та від 29.07.2015 року Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, керівник якого листами від 10.07.2015 року та від 07.08.2015 року повідомив, що з ОСОБА_4 проведено профілактичну бесіду та рекомендовано не порушувати громадський порядок, брати речі заявника.

В письмових поясненнях, наданих ОСОБА_4 у зв'язку з перевіркою звернень ОСОБА_8, вона підтвердила факт заміни нею як власником квартири замку на дверях, посилаючись на те, що 29.06.2015 року повернувшись додому виявила відсутність в квартирі речей - телевізора, ДВД, скляного стола в кухні, 4 стільців та каструль; також підтвердила факт вивезення особистих речей ОСОБА_1 до його батьків, пояснивши це тим, що шлюб між ними розірваний, з квітня 2015 року вони проживають окремо.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні фактично не заперечувала вищевказані обставини, підтвердила факт заміни замків на вхідних дверях до кватири за адресою: АДРЕСА_6, у липні 2015 року. Зазначила, що була вимушена вчинити вказані дії після того, як ОСОБА_1 користуючись її відсутністю вивіз з квартири частину їх спільних речей, задля запобігання повторенню цього. Вказала, що згодом до його батьків були вивезені особисті речі позивача.

Відповідач ОСОБА_3 визнала, що її колишній чоловік не має доступу до квартири, позаяк не має ключів від дверей.

Як встановлено в ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи викладене, доведеність того факту, що ОСОБА_1 являється власником частини квартири, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, його позовні вимоги про зобов'язання відповідача ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні власністю - кватирою за адресою: АДРЕСА_6, та передати йому ключі від квартири.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 53209 грн 35 коп. як суми еквівалентної 1/2 частині коштів, які він позичав у сестри ОСОБА_19 04.10.2009 року в розмірі 4500 доларів США для придбання квартири, суд виходить з наступного.

Як пояснив в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, ним за усною згодою дружини ОСОБА_4 була отримана в борг вищевказана сума коштів в доларах та внесена в рахунок оплати за придбання кватири. Борг він погасив у повному обсязі 07.12.2015 року, тобто вже після розірвання шлюбу з ОСОБА_4, за рахунок особистих коштів, за курсом долара на вказану дату борг становить 106418 грн. 70 коп. Оскільки вказані кошти були використані ним в інтересах сім'ї з відповідачем ОСОБА_3, остання має сплатити йому половину вказаної суми.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 надав суду розписку від 04.10.2009 року, виконану ним власноруч, відповідно до змісту якої він отримав від ОСОБА_19 в борг суму в розмірі 38250 грн. (4500 доларів) на покупку кватири борг зобов'язується повернути за першою вимогою.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала той факт, що вони в період шлюбу брали в борг кошти у сестри позивача, пояснила, що про існування розписки їй відомо не було, дізналась про неї та про борг вже під час судового розгляду даної справи. З огляду на те, що вказані кошти позивачу позичала його рідна сестра, вважає, що розписка могла бути виконана не у жовтні 2009 року а значно пізніше. Вказувала, що доплата за квартиру здійснювалась ними з позивачем за рахунок спільних коштів створених за рахунок заощаджень, просила в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Допитана в якості свідка ОСОБА_19 суду пояснила що передала брату ОСОБА_8 в боргу кошти в сумі 4500 доларів США на придбання квартири. При передачі коштів його дружина ОСОБА_4 присутня не була, в подальшому вона не повідомляла ОСОБА_4 про те, що давала в борг брату кошти, вважаючи, що вона обізнана про це, розписку їй не показувала, остання про борг не питала. У листопаді 2015 року попросила брата повернути борг, він повернув кошти 06.12.2015 року.

В чч. 2, 3 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Разом з тим, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає недоведеним той факт, що ОСОБА_4 була обізнана про наявність розписки від 04.10.2009 року та існування боргових зобов'язань ОСОБА_1 перед сестрою, відповідно, давала згоду на вчинення правочину з позики коштів в сумі 4500 доларів США, тим паче що судом достовірно встановлено що при передачі коштів вона присутня не була, її підпис у розписці відсутній. Крім того, суд вважає недоведеним факт використання коштів в сумі 4500 доларів США, отриманих позивачем ОСОБА_1 на підставі розписки від 04.10.2009 року, в інтересах сім'ї з ОСОБА_4, а саме - для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_7, позаяк єдиним джерелом вказаних обставин є пояснення самого позивача, які жодними об'єктивними та належними доказами не підтверджуються та оспорюються відповідачем ОСОБА_4

А тому суд не знаходить підстав для визнання боргу по розписці об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, предметом поділу майна подружжя, у зв'язку з чим вважає позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 1/2 частини боргу - коштів в сумі 53209 грн 35 коп. - такими, що не підлягають задоволенню.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом про поділ як спільного майна подружжя автомобіля та металевого гаражу, суд враховує наявні у справі письмові докази.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 послалась на те, що в період проживання з відповідачем однією сім'ю в жовтні 2004 року ними за спільні кошти в сумі 2000 доларів США, що за діючим на той час курсом долара становило близько 10000 грн., був придбаний автомобіль "Ланос", який зареєстрований на ім'я батька позивача ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 не заперечував факт придбання автомобіля в 2004 році разом з тим, стверджував про те, що він придбаний його батьками за належні останнім кошти, у зв'язку з чим був зареєстрований на ім'я батька - ОСОБА_5, про що було достовірно відомо ОСОБА_4

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 23.10.2004 року, власником автомобіля "DAEWOO Lanos D4MM550R", 2004 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_5.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не надала суду доказів придбання вказаного автомобіля за спільні кошти з ОСОБА_1, як не оскаржувала законність реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_5

Згідно довідки Автогаражного кооперативу "Ворскла" б/н від 03.09.2015 року ОСОБА_1 дійсно є членом кооперативу з 03.10.2008 року, Для встановлення металевого гаражу йому надано у тимчасове користування місце (земельна ділянка) за АДРЕСА_10 в межах існуючої ділянки кооперативу згідно проекту землеустрою.

Позивач підтвердив в судовому засіданні той факт, що на вказаній ділянці встановлений металевий гараж, пояснивши, що вони з ОСОБА_4 кошти за його придбання не сплачували, металевий гараж придбаний його батьками та переданий йому у користування.

При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту придбання зазначеного металевого гаражу нею або ОСОБА_1 за спільні кошти та не спростовано його пояснення про належність вказаного гаражу іншим особам шляхом надання суду належних та допустимих доказів.

А тому суд приходить до висновку про неможливість визнати автомобіль та гараж спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та, відповідно, відсутність підстав для поділу вказаного майна і задоволення відповідних позовних вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом.

Відповідно, такими, що не підлягають задоволенню, суд визнає також і позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь вартості спільного майна, яким він користується одноособово - гаражу в сумі 23550 грн. та 23550 грн., сплачених за придбання автомобіля "Ланос");

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 та позовні вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом про поділ меблів та побутової техніки, суд виходить з наступного.

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в судовому засіданні визнали той факт, що в період спільного проживання однією сім'єю та під час шлюбу ними набуто у власність ряд предметів рухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі - фільтр води, м'які меблі фірми "Прогрес", диван "Гном" ТМ "Лісогор", холодильник "Стінол", пральну машинку "Zanusi", пилосос "Thomas Twintt", телевізор "LG", супутникову систему TV "GIO", праску "Philips Azur", набор каструль із металу "Кардинал" (5 штук), столовий набір посуду "Lumіnarc", чайний набір "Lumіnarc", соковижималку "Kenwood", кухонні меблі, варочну поверхню газову "Hotpoint Ariston PC 640", духову шафу "Hotpoint Ariston Ft 851", кухонну витяжку "Cata 600", мийку кухонну, шафу-купе, розташовану в коридорі.

При вирішенні позовних вимог про поділ вищезазначеного рухомого майна, яке є спільною власністю сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, суд враховує наступне.

За змістом положень ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В ч.ч. 1-3 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

При цьому, виходячи з норми ч 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом роз'яснень, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Таким чином, частки подружжя у праві власності на спільно набуте ними майно мають визначатись з урахуванням вартості такого майна.

В ході судового розгляду справи сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не дійшли згоди щодо порядку поділу спільного майна - меблів та побутової техніки, обидва претендували на виділення їм одних і тих же предметів. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у своїх позовних заявах визначили вартість зазначеного майна на власний розсуд, при цьому, згоди щодо вартості окремих предметів техніки та меблів не досягли, визначивши її з істотними розбіжностями у сумах.

При цьому, ОСОБА_3 вказувала на істотне та необґрунтоване завищення позивачем ОСОБА_1 вартості меблів та побутової техніки без урахування фізичного зносу та пошкодження в процесі експлуатації. ОСОБА_1 також наголошував на тому, що відповідачка умисно завищила вартість предметів, які має намір залишити собі, та безпідставно занизила вартість тих предметів, які пропонує виділити йому у власність.

Ухвалою суду від 16.11.2016 року по справі була призначена судова товарознавча експертиза з метою визначення дійсної вартості рухомого майна, спільно набутого сторонами по справі. Проте судова експертиза залишилась без виконання у зв'язку з невиконанням сторонами клопотання судового експерта про надання додаткових документів та непроведенням оплати. Повторно з клопотанням про призначення та проведення відповідної судової експертизи сторони не звертались.

Таким чином, під час судового розгляду справи сторонами не надано доказів на підтвердження дійсної вартості спільно набутого рухомого майна - меблів та побутової техніки, - яке вони просили поділити. Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що поділу підлягає майно з урахуванням його дійсної вартості, суд позбавлений можливості поділити вказане майно між сторонами по справі з урахуванням рівності їх часток у праві спільної власності, що визначаються з огляду на вартість такого майна, а тому не знаходить підстав для задоволення відповідних позовних вимог ОСОБА_1 та позовних вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 вказувала на те, що їм на праві спільної сумісної власності належить також кухонний скляний стіл та чотири стільця, набір каструль "Vinzor", телевізор "Samsung" просила врахувати ці речі та їх вартість при поділі спільного майна подружжя.

Позивач ОСОБА_1 заперечував проти вказаних тверджень відповідачки, не оспорював наявність вказаного майна, проте наполягав на тому, що вказані речі вони з ОСОБА_4 за спільні кошти не придбавали, це подарунок йому від власних батьків, у зв'язку з чим вказане майно є особистою власністю та не підлягає поділу.

Вищезазначені доводи позивача відповідач ОСОБА_3 не спростувала шляхом подання належних та допустимих доказів, не довела в судовому засіданні факт придбання цих речей разом з ОСОБА_1 за їхні спільні кошти, як і факт існування цих речей в наявності на час розгляду справи, не надала доказів їх реальної вартості, у зв'язку з чим суд не знаходить підстав для визнання вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Враховуючи викладене той факт що суд дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та позовних вимог ОСОБА_3 про поділ меблів та техніки, такими, що не підлягають задоволенню суд визнає також і позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 на його користь компенсації замість частки у праві спільної власності на майно в сумі 34850 грн. та позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь вартості майна, яким він користується одноособово, - столу та чотирьох стільців вартість 2500 грн., набору каструль "Vinzor" вартістю 2500 грн., телевізору "Samsung" вартістю 2882 грн., які є похідними, та позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання її сплатити на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 125 грн. як вартість дивану "Гном" ТМ "Лісогор", 250 грн як вартість м'якого кутка "Орфей" фірми "Прогрес", 200 грн. як вартість холодильника "Стінол", 50 грн. як вартість фільтру води, 200 грн. як вартість пральної машинки "Zanusi", 250 грн як вартість пилососу "Thomas Twin tt".

А тому суд приходить до висновку що позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 130, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

В порядку розподілу спільного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 21/25 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 51,2 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м, загальна вартість якої становить 741642 грн. 00 коп.;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/25 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 51,2 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м, загальна вартість якої становить 741642 грн. 00 коп.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_1 ключі від квартири.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Є. В. Парахіна