РІШЕННЯ

іменем України

22 вересня 2017 рокуСправа №451/1504/16-ц
Провадження № 2/451/94/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

за участі: секретаря судового засідання Кормилюк Т.С.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року до суду із позовом звернувся ОСОБА_2, відповідно до вимог якого просить встановити факт його спільного проживання із ОСОБА_4 по вулиці Бродська,50а у смт.Лопатин до дня її смерті, тобто до 09.08.2007 року та визнати за ним право власності на будинковолодіння №50а, що розташоване по вулиці Бродська у смт.Лопатин Радехівського району.

У подальшому, в судовому засіданні, подавши заяву про збільшення позовних вимог, що в повній мірі узгоджується із вимогами ст.ст.27,31 ЦПК України, ОСОБА_2 просив, окрім іншого, визнати за ним право власності на земельні ділянки загальною площею 2,7290 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_4, яка померла 09.08.2007 року.

В обґрунтування вимог посилається на обставини, що 09.08.2007 року у віці 70 років померла його мама - ОСОБА_4.

Після смерті спадкодавця, залишилось спадкове майно, а саме - будинковолодіння по вулиці Бродська,50а в смт.Лопатин Радехівського району та земельні ділянки загальною площею 2,7290 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району та належали спадкодавцю згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії I-ЛВ №034666.

Заповіту ОСОБА_4 не складала, тож спадкоємцями першої черги за законом, відповідно є він та ОСОБА_3 відповідач у справі, яка відмовилася від прийняття спадщини (а.с.9).

Фактично прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно матері, він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння видане та зареєстроване на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого була ОСОБА_4. А так як майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, нотаріус не в змозі встановити, яка саме частка спадкового будинку належала саме спадкодавцеві. Окрім цього, відсутній належний правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а саме - державний акт. Від так, нотаріусом було рекомендовано звернутися з позовом в суд.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги, із врахуванням їх збільшення, підтримав та надав суду пояснення аналогічні, викладеним у заявах (а.с.2-3,22-23). Просив позов задоволити.

ОСОБА_3 відповідач у справі, надавши до суду заяву із визнанням вимог, клопотала про розгляд справи за її відсутності (а.с.21).

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Із наданих представником позивача обґрунтувань у судовому засіданні та даних, викладених у довідці Лопатинської селищної ради Радехівського району №1368 від 21.07.2017 року вбачається, що на день смерті ОСОБА_4, яка померла 09.08.2007 року разом із нею в будинку №50а, що знаходиться по вул.Бродська в смт.Лопатин Радехівського району Львівської області був зареєстрований, окрім інших ОСОБА_2, син спадкоємця та позивач у справі (а.с.11).

Із наведеного визначається беззаперечна підставність вимоги, щодо встановлення факту спільного проживання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Відповідно до вимог статей 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до змісту частин 2, 3 статті 1223 ЦК України зазначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 доводиться спадкодавцю ОСОБА_4 рідним сином (а.с.5).

Таким чином суд приходить до висновку, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом.

Також, судом встановлено, що померлій ОСОБА_4 (а.с.6) належали: будинковолодіння №50а, що знаходиться по вулиці Бродська у смт.Лопатин Радехівського району, зареєстроване на праві власності за колгоспним двором, головою якого була спадкодавець (а.с.7,10), а також відповідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №034666 земельні ділянки загальною площею 2,7290 га, які розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області (а.с.34).

Відповідно до рекомендацій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та вимог ст.123 ЦК УРСР, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

У контексті вимог ч.1 ст.120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Факт і період проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_4, а також кровне споріднення спадкоємця із спадкодавцем, із наведенням відповідних доказів, констатовано судом вище.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У відповідності із нормами ст.25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» від 17.07.97р. №469/97-ВР (із подальшими змінами та доповненнями) та ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.94р. №666/94, право на земельну частку (пай), а також і право власності на майновий пай може бути обєктом спадкування.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відсутність у ОСОБА_2 належних правовстановлюючих документів на спадкову масу та не визначення часток у майні колгоспного двору, унеможливлює реалізацію його спадкових прав у позасудовому порядку.

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймаються до уваги обставини визнання вимог відповідачем і така позиція сторони, із врахуванням обставин констатованих судом, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (ст.174 ЦПК України).

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У розумінні позиції представника позивача, викладеної стороною у письмовому виді (а.с.35), вирішення питання про розподіл судових витрат, залишене судом без розгляду.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,174,209-212,215,256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав спільно із своєю матірю ОСОБА_4, у будинковолодінні в смт.Лопатин, по вул.Бродська,50а Радехівського району Львівської області, до дня її смерті, тобто до 09 серпня 2007 року.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на будинковолодіння, що знаходиться у смт.Лопатин по вулиці Бродська,50а Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла 09 серпня 2007 року.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на земельну ділянку загальною площею 2,7290 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,8608 га та площею 0,8682 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла 09 серпня 2007 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_5