У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Шеремет А.М., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеності обставин, що мають значення для справи та невідповідністю їм висновків суду, ПАТ «КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про відмову в позові з підстав пропуску строку позовної давності. Пояснює, що основними вимогами Банку за договором кредиту до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування. Покликається на ст.599 ЦК України, згідно з якою зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, та зазначає, що договором між сторонами визначено 22.04.2008 року як кінцеву дату повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не як кінцевий термін спливу виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором та припинення зобов'язань в цілому. Стверджує, що оскільки сплата відсотків за договором повинна здійснюватися позичальником щомісячно, то і позовна давність за вимогами, пов'язаними з стягненням заборгованості по прострочених щомісячних платежах (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, що відповідає терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 23 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (назва змінена на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») і ОСОБА_2 укладено

___________________________________________________________________________________________________________________________Справа № 564/123/17 Головуючий в суді І інстанції - Левчук В.В.

Провадження № 22-ц 787/871/2017 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

договір №КОХККХ169200І6, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 330,75 грн. на строк 12 місяців - з 23.04.2007 року по 22.04.2008 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

Умовами договору також передбачено, що погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надати банку щомісячний платіж у сумі 150,94 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором кредиту та утворення заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом, Банк визначив її розмір станом на 29.11.2016р. в сумі 33 956,83 грн. та обґрунтовував свої вимоги ст. 526, ч.2 ст.1050 ЦК України щодо обов'язку позичальника повернути позику і відсотки у встановлений строк в повному розмірі та виконати зобов'язання за договором належним чином, що відповідачем не було дотримано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 257, 258 ЦК України та виходив з того, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було пропущено строк позовної давності, врахувавши при цьому відповідне клопотання сторони відповідача про застосування норм, що регулюють позовну давність, та визнання ним позову.

На підтвердження даного висновку в рішенні містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 від 23 квітня 2007 року, у ній відсутня домовленість сторін про збільшення встановленої законом позовної давності, а Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки їхні умови не є ідентичними, та, крім цього, вони не містять підписів відповідача про ознайомлення.

З наведених підстав доводи апеляційної скарги про порушення норм, що регулюють позовну давність підлягають відхиленню.

Не заслуговують на увагу колегії суддів посилання апеляційної скарги щодо дотримання Банком строків звернення до суду з огляду на те, що позовна давність за вимогами, пов'язаними з стягненням заборгованості по прострочених щомісячних платежах (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, що відповідає терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами договору, укладеного між сторонами, погашення кредиту, відсотків повинно здійснюватись позичальником щомісячно, а тому початок перебігу строку позовної давності слід обчислювати зх. 23.07.2007 року - з дня, коли ОСОБА_2 припинив виконувати свої зобов'язання по внесенню щомісячних платежів.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів приходить до переконання, що висновок місцевого суду про відмову в позові з мотивів пропуску строку позовної давності є обґрунтованим і таким, що відповідає нормам закону та обставинам справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ПАТ «КБ «ПриватБанк» вже були предметом оцінки суду першої інстанції, а його висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Шеремет А.М.

підпис Шимків С.С.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н.М.