Справа № 748/350/17 Провадження № 22-ц/795/1180/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Меженнікова С. П. Доповідач - Вінгаль В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2,
при секретарі:ОСОБА_3
за участю:ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 квітня 2017 року позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Анисів, вул. Герасименка, буд. № 66, Чернігівського району, Чернігівської області, як за спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_8, який помер 01 липня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 сплачений нею судовий збір в сумі 640 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповно зясовані обставини, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

За доводами заявниці, суд не дослідив питання пропуску строку позовної давності, оскільки шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 фактично було розірвано 13.02.2009 року, а з позовом про поділ майна ОСОБА_8 звернувся 05.04.2016 року, тобто на час звернення ОСОБА_8 до суду пройшло майже 8 років.

Заявниця стверджує, що спірний будинок був придбаний за її власні кошти, тому і будинок був зареєстрований лише на неї та під час його придбання була домовленість, що ОСОБА_8 не матиме жодних претензій на спірний будинок та не враховано, що часток у праві спільної власності подружжя не було виділено.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_7 ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам відповідає рішення суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позову, оскільки житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вул. Герасименка, 66 в с. Анисів належав до обєкта спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_6, а тому після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного будинку, яку ОСОБА_7 як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_8 не може отримати через відсутність правовстановлюючого документа на спірне майно на імя спадкодавця.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Судом по справі встановлено, що з 29 жовтня 2005 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі.

17 березня 2006 року на імя ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу, за яким придбано житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Герасименка, 66 в с. Анисів. Договір посвідчений державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №2-948. Право власності на зазначений житловий будинок було зареєстровано за ОСОБА_6

13 лютого 2009 року рішенням Чернігівського районного суду розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6

27 січня 2016 року ОСОБА_8 склав заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_7

01 липня 2016 року ОСОБА_8 помер.

Згідно довідки Анисівської сільської ради Чернігівського району №1463 від 15 грудня 2016 року ОСОБА_8 був зареєстрований і проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним, на день його смерті, за вищевказаною адресою була зареєстрована ОСОБА_6, але не проживала.

За заявою ОСОБА_7 була заведена спадкова справа №695/2016 після померлого 01 липня 2016 року ОСОБА_8

11.02.2017 року державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_10 було видано постанову про відмову ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку №66 з господарськими будівлями, який знаходиться в с. Анисів по вул. Герасименка.

Звернувшись у січні 2017 року з даним позовом ОСОБА_7 просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Герасименка, 66 в с. Анисів як за спадкоємцем за заповітом після померлого 01 липня 2016 року ОСОБА_8, обґрунтовуючи вимоги тим, що згідно ст.ст. 60,70 СК України її батьку ОСОБА_8 належала 1/2 частка вказаного житлового будинку, який був обєктом спільної сумісної власності подружжя, проте як спадкоємець за заповітом не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність у ОСОБА_11 будь-якого зареєстрованого майна.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм, для визнання майна, набутого за час шлюбу особистою приватною власністю дружини, чоловіка підлягає доведенню факт придбання вказаного майна за кошти, що належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Герасименка, 66 в с. Анисів, який придбаний на імя ОСОБА_6 під час шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 для спільного проживання є обєктом спільної сумісної власності подружжя, їх частки в даному майні є рівними. Після смерті 01 липня 2016 року ОСОБА_8 відкрилася спадщина на 1/2 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. ОСОБА_7 прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, однак не може реалізувати свого законного права через відсутність правовстановлюючого документу на зазначений будинок на імя спадкодавця. В звязку з викладеним, суд першої інстанції обґрунтовано визнав за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину спірного будинку як за спадкоємцем за заповітом після ОСОБА_8, який помер 01 липня 2016 року.

Доводи ОСОБА_6, що спірний будинок був придбаний за її власні кошти, тому і будинок був зареєстрований лише на неї та під час його придбання була домовленість, що ОСОБА_8 не матиме жодних претензій на спірний будинок апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи є голослівними та жодними доказами не підтверджені. Апеляційний суд враховує, що реєстрація будинку на імя ОСОБА_6 під час шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Щодо доводів заявниці про пропуск строку позовної давності апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.72 СК України до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

З матеріалів цивільної справи №748/724/16-ц вбачається, що 05 квітня 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому просив визнати житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: вул. Герасименка, 66 в с. Анисів спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину зазначеного будинку. Позов обґрунтовував тим, що перебуваючи у шлюбі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 придбали спірний житловий будинок, який був зареєстрований на колишню дружину ОСОБА_6, шлюб з якою був розірваний 13 лютого 2009 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_8 залишився зареєстрованим та проживав в житловому будинку і жодних питань з приводу користування ним будинком як співвласником не виникало. Проте на початку 2016 року ОСОБА_8 дізнався зі слів сусідів, що ОСОБА_6 приватизувала без його відома земельну ділянку, на якій знаходиться будинок з господарськими спорудами та подала обяву про продаж будинку, що стало підставою для звернення ОСОБА_8 до суду.

Ухвалою Чернігівського районного суду від 12 серпня 2016 року провадження у справі №748/724/16-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про поділ майна закрито у звязку зі смертю ОСОБА_8

За викладених обставин, після розірвання шлюбу ОСОБА_8 був зареєстрований та проживав у спірному будинку і у нього не було підстав вважати, що його права у користуванні спірним майном порушуються. У 2016 році ОСОБА_8 дізнався про порушення свого права на 1/2 частину спірного житлового будинку, а ОСОБА_7 у січні 2017 році звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_8, який помер 01 липня 2016 року, то суд першої інстанції вірно вважав, що відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Посилання заявниці на те, що не було виділено часток у праві спільної власності подружжя ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права, оскільки право спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу виникає у одного із подружжя відразу після придбання такого майна будь ким із подружжя і є по своїй суті непорушним та невідємним. Поділ же спільного сумісного майна є правом, а не обовязком подружжя, а тому відсутність його розподілу не свідчить про припинення права спільної сумісної власності.

Твердження заявниці, що рішення суду про поділ будинку порушує право власності ОСОБА_6 на приватизовану в 2015 році земельну ділянку не впливає на правильність рішення суду про визнання права власності на частину спірного будинку в порядку спадкування.

За викладених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення і скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: