Справа № 663/2715/16-ц
Провадження № 2-з/663/10/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року суддя Скадовського районного суду Херсонської області Ведмідська Н.І., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки від суми несплачених аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, звернулась з позовом до ОСОБА_3 та просить стягнути з нього заборгованість по аліментам в сумі 153019,62 грн. та неустойку від суми несплачених аліментів в сумі 46 716,51 грн.

24.05.2017 року до суду надійшла заява представника позивачки про забезпечення позову. В заяві представник зазначив, що станом на 16.12.2015 року відповідач мав у праві власності чотири земельні ділянки, гараж та квартиру, тоді як на стан 13.04.2017 року він має тільки дві земельні ділянки та гараж. Відчуження земельної ділянки площею 0,1006 га відбулось 15.02.2017 року. Крім того, відповідач визнав факт відсутності у нього квартири. Таким чином, незважаючи на арешт його майна в межах виконавчого провадження, він позбувся частини майна. Крім того, зазначив, що на теперішній час Соломянським районним судом м. Києва розглядається скарга відповідача на постанову про арешт його майна. Враховуючи, що заробітна плата відповідача складає 2300 грн., а заборгованість по аліментах яку відповідач визнає становить 14 847 грн., просить накласти арешт на земельні ділянки відповідача: кадастровий номер: :05:001:0429 площею 0,1 га, та кадастровий номер :01:006:0311 площею 0,0026 га, оскільки відсутність майна у боржника може унеможливити виконання рішення суду. Крім того зазначив, що у відповідності до оголошень в Інтернет ресурсах, вартість земельних ділянок аналогічних тим, що має відповідач, складає від трьох до десяти тисяч доларів США.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, позовну заяву та додані до неї докази, прихожу до наступного висновку.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Однією із складових такої системи є співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Представник позивача звернувшись із заявою про арешт земельних ділянок не зазначив в якій саме частині позовних вимог, або в повному обсязі, він вважає необхідним забезпечити позов арештом двох земельних ділянок.

Так, на день розгляду заяви позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментам в сумі 153 019,62 грн. та неустойку від суми несплачених аліментів в сумі 46 716,51 грн.

Виходячи з норм Закону України «Про виконавче провадження», саме органами виконавчої служби здійснюється виконання рішень суду, в тому числі про стягнення аліментів в межах існуючої заборгованості, тоді як позовна заява не містить викладу обставин якими позивач обґрунтовує свої вимоги в частині необхідності та можливості стягнення заборгованості по аліментам з відповідача в позовному провадженні.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для забезпечення позову шляхом арешту майна боржника з метою забезпечення виконання рішення в частині стягнення з відповідача заборгованості по аліментам.

Крім того, як стверджує представник з метою забезпечення виконання рішення суду про стягнення аліментів накладено арешт на майно відповідача державним виконавцем в порядку передбаченому Законом «Про виконавче провадження», про що також свідчить надана ним копія постанови державного виконавця ВДВС Соломянського РУЮ м. Києва від 16.12.2015 року.

Стосовно забезпечення позову в частині стягнення пені в сумі 46 716,51 грн., слід зазначити, що в позовній заяві наведений розрахунок заборгованості за аліментами починаючи з 11.12.2008 року.

Як вбачається з копії ухвали Соломянського районного суду м. Києва від 12.10.2016 року, заборгованість відповідача нарахована виходячи з розміру середньої заробітної плати по м. Києву та становила 194 140,60 грн. Після чого здійснений перерахунок за період з липня 2011 року у звязку з проживанням відповідача в м. Березне, Рівненської області та з урахуванням того, що з 01.08.2011 року на час постановлення ухвали, він працював в КЗ «Березнівська ЦРЛ».

Відповідач суму заборгованості заперечує, посилаючись на копії платіжних документів та довідки про отримані доходи, вважає, що сума заборгованості складає 14 847,01 грн., а відповідно сума пені 12 817,07 грн., про що зазначив в заперечені.

Беручи до уваги, що відповідач офіційно працевлаштований, можливості забезпечити позов в межах вимог на суму 46716,51 грн. або 12817,07 грн.(сума пені як визнав відповідач) шляхом арешту двох земельних ділянок не має, оскільки позивачем не надані докази щодо вартості цих земельних ділянок.

Визначення їх вартості виходячи з Інтернет ресурсу не є коректним, оскільки на вартість земельних ділянок впливає багато чинників, а їх тотожність може встановлюватися лише фахівцем. Крім того, навіть у відповідності до такого визначення, є очевидним, що їх вартість є значно вища ніж розмір розрахованої представником позивача пені.

За таких обставин, в разі накладання арешту навіть на одну земельну ділянку відповідача буде не дотриманий принцип співмірності передбачений ч.3 ст.152 ЦПК України.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, рішення КСУ від 28.04.2010 року №12-рп/2010 у справі №1-30/2010, згідно якого положення пункту 2 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України стосовно можливості апеляційного оскарження ухвал суду щодо забезпечення позову, а також щодо скасування забезпечення позову у взаємозв'язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України необхідно розуміти як такі, що передбачають право оскаржувати окремо від рішення суду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, як про забезпечення позову і щодо скасування забезпечення позову, так і ухвали про відмову в забезпеченні позову і скасуванні забезпечення позову, керуючись ст.ст.151- 153 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

В задоволенні заяви представника позивачки про забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельні ділянки: кадастровий номер: :05:001:0429 площею 0,1 га та кадастровий номер :01:006:0311 площею 0,0026 га які належать ОСОБА_3,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області протягом 5 днів з дня винесення. У разі проголошення ухвали без виклику сторін, протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. І. Ведмідська