Справа № 310/6488/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2017 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа Публічне акціонерне товариство «ОМЕГА БАНК» про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом, який був згодом уточнений, до ОСОБА_1, ОСОБА_2, посилаючись на те, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який був правонаступником АКБ «Тас-Комерцбанк» та факторинговою компанією «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу, відповідно до п. 2.1, 2.2 якого ОСОБА_3 відступив свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу яких належить Банку на підставі кредитних договорів.

Того ж дня, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно якого ТОВ «ФК «Вектор плюс» відступає Фактору - ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права на вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками.

Внаслідок укладення цих договорів відбулась зміна кредитора за договором № 0705/0108/57-002, який було укладено 15.01.2008 року, і позичальником за яким є ОСОБА_1

Також ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалось на ту обставину, що 15 січня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 0705/0108/57-002-Р-1 з ВАТ «Сведбанк».

Тому, оскільки ОСОБА_1 своїх зобовязань перед кредитором не виконав, в результаті чого, з урахуванням рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.11.2011 року, має заборгованість в розмірі 609432,93 грн., з яких 336509,97 грн. відсотки за користування кредитом, 272922,96 грн. пеня, просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вищевказані грошові кошти.

15.11.2016 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», в якому просила визнати припиненим договір поруки, оскільки вважала, що строк дії договору поруки закінчився і кредитор не звернувся до поручителя з відповідною вимогою протягом строку, встановленого законом.

Представник позивача в судовому засіданні у режимі відеоконференції підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити та стягнути заборгованість, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у позові, застосувавши до спірних правовідносин строки позовної давності та наслідки спливу строків позовної давності та задовольнити зустрічний позов.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні первісного позову ТОВ «Кредитні ініціативи» необхідно відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0705/0108/57-002 (далі Кредитний договір), відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 13300 доларів США грн., і відповідно до умов договору зобовязався в порядку та на умовах, визначених у договорі, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором та графіком погашення кредиту.

Також, 15.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 0705/0108/57-002-Р-1, за яким остання поручилася за виконання ОСОБА_1 зобовязань, що виникають з Кредитного договору, у тому ж розмірі, що й позичальник.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який був правонаступником АКБ «Тас-Комерцбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу, відповідно до п. 2. 1, 2.2 якого ОСОБА_3 відступив свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу яких належить Банку на підставі кредитних договорів.

Того ж дня, 28.11.2012 року, між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно якого ТОВ «ФК «Вектор плюс» відступає Фактору - ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права на вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками.

Внаслідок укладення цих договорів відбулась заміна кредитора за договором № 0705/0108/57-002, який було укладено 15.01.2008 року, і позичальником за яким є ОСОБА_1

Відповідно до п.9.1. Кредитного договору, у випадку невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов'язань за цим ОСОБА_3 та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п.2.1. цього ОСОБА_3, та/або у випадку порушення Позичальником строків платежів, встановлених п.3.1., 3.3 цього ОСОБА_3, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п.9.2., 9.3. цього ОСОБА_3.

Відповідно до п. 9.3. Кредитного договору, у випадку невиконання Позичальником зазначеної у п.9.2. цього ОСОБА_3 письмової вимоги Банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений в п. 9.2 ОСОБА_3 має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору іпотеки чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов'язань за ним ОСОБА_3 та/або пред'явивши позов у відношенні Позичальника та задовольнити свої вимоги, що випливають із цього ОСОБА_3, з будь-якого майна Позичальника.

Згідно до ч. 1 ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ч.3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 30.11.2011 року (цивільна справа № 2-4110/11) було прийнято рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0705/0108/57-002 від 15.01.2008 року у сумі 115 507,56 на користь Публічного акціонерного товариства «Сведбанк».

Як було встановлено при дослідженні матеріалів вищевказаної цивільної справи № 2-4110/11, яка перебувала у провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, 10.02.2010 року відповідачу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про зміну умов кредитного договору та Іпотечна вимога листом вих. № 24 від 10.02.2010 року.

Відповідно до повідомлення вих. № 24 від 10.02.2010 року та вищевикладених умов Кредитного договору, банк повідомив ОСОБА_1 про зміну умов договору і повідомив, що строк виконання зобовязань у повному обсязі настає після 30 днів з дня отримання ОСОБА_1 цього повідомлення.

Згідно поштового повідомлення про вручення листа, його отримано 11.02.2010 року.

Тому слід вважати, що умови кредитного договору змінені та обовязок відповідача погасити кредит у повному обсязі виник зі збігом тридцяти денного терміну з дня відправлення листа, тобто 12.03.2010 року.

Отже, з 12.03.2010 року строк виконання зобовязання настав, умови договору були змінені, а у Банка виникло право вимоги за Кредитним та іпотечним договором і тому саме з цієї дати, тобто з 12.03.2010 року почався перебіг строків позовної давності за цими правовідносинами і кредитор повинен був звернутися до суду з позовом до позичальника до 13.03.2013 року.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правових акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 02.11.2016 року по справі № 6-1174цс16, встановлено, що якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15.

Тобто ПАТ «Сведбанк» ще до укладення договору факторингу від 28.11.2012 року, згідно до п.9.1, 9.2., 9.3 кредитного договору змінило строк виконання зобовязання (ч. 1 ст. 653 ЦК України) та вважало його таким що настав, звернулося 01.09.2011 року до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а позов був задоволений.

Але, оскільки ПАТ «Сведбанк» 01.09.2011 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, то позовна давність за цими правовідносинами була перервана на підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України.

У такому разі, після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.4 ст. 264 ЦК України).

Отже, з 02.09.2011 року почався новий трирічний відлік строків позовної давності, який сплив 03.09.2014 року.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто всі дії попереднього кредитора (Банка) так само обовязкові для нового кредитора (позивача).

Таким чином, у звязку зі зміною умов кредитного договору щодо строків дії договору та строків виконання зобовязання, які набрали чинності з 11.03.2011 року, припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, штрафних санкцій, оскільки відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яку у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ як джерело права, позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «ЮКОС» проти Росії»).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому позивачем поважних причин пропуску стоків позовної давності не наведено та належними доказами не підтверджено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2016 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки був задоволений та було звернуто стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку, що розташована по вул. Білоруська, 4 в м. Бердянську Запорізької області площею 0,0600 га в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Твердження позивача щодо переривання строків позовної давності не знайшли свого підтвердження, оскільки по-перше, доводи позивача спростовуються правовим висновком Верхового Суду України, який викладений у постанові від 29.03.2017 року по справі №6-1996цс16, згідно до якого переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. По-друге, ці дії стосуються виконання іншої цивільної справи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Тому, оскільки позивач, як правонаступник ПАТ «Сведбанк» звернувся до суду тільки 08.04.2015 року, тобто зі спливом позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у позові з цих підстав.

Щодо задоволення зустрічного позову суд зазначає наступне.

За умовами дослідженого договору поруки, позивач, як поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання Позичальником його зобов'язань перед Банком за Кредитним договором № 0705/0108/57-002 від 15.01.2008 року (п.1 ОСОБА_3 поруки).

Згідно п. 10 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання. Сторони, керуючись умовами частини четвертої ст. 559 ЦК України встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим ОСОБА_3 є повне виконання Позичальником або Поручителем своїх обовязків, передбачених Основним зобовязанням.

Проте, така умова не є встановленим строком поруки, оскільки поняття строку встановлено ст.252 ЦК України, а саме строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до цього, та до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений, або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з частиною 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з частиною 1 статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно з частиною 2 статті 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Договір поруки був укладений 12.03.2008 року, строк дії договору згідно договору поруки та основного зобов'язання не вказаний, протягом року кредитор не пред'явив позову до поручителя, отже порука припинилася 13.03.2009 року.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Така ж правова позиція міститься в Постановах Верховного Суду України у справах: №6-78цс12, № 6-48цс11, № 6-68цс11; № 6-33цс12.

Відповідно до повідомлення вих. № 24 від 10.02.2010 року та вищевикладених умов Кредитного договору, банк повідомив ОСОБА_1 про зміну умов договору і повідомив, що строк виконання зобовязань у повному обсязі настає після 30 днів з дня отримання ОСОБА_1 цього повідомлення.

Таким чином, здійснивши право на дострокове повернення кредиту та звернувшись з позовом до суду, по якому 30.11.2011 року було прийнято рішення про стягнення боргу за основним зобовязанням, кредитор, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, у 6-місячний строк, тобто у строк до 14.09.2010 року повинен був звернутися до суду та предявити свої вимоги до поручителя. Що ані Банком, ані позивачем зроблено не було.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-190 цс14, постанова від 11.11.2015 року у справі № 6-2056цс15, у справі № 6-2662цс15 від 20.04.2016 року).

Крім цього, відповідно до постанови Верховного Суду України від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, Верховний Суд України прийняв правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Після направлення вимоги до поручителя про зміну строку виконання зобовязання та сплати кредиту в повному обсязі, яка міститься в повідомленні вих. № 24 від 10.02.2010 року кредитор в шестимісячний термін з позовом до поручителя не звертався.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що кредитором, у будь-якому разі, були пропущені строки предявлення вимог до поручителя (6-ти місячний та річний строки), а тому договір поруки є припиненим, а отже зустрічний позов ОСОБА_2 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57-61, 212 215 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки №0705/0108/570002-Р-1 від 15 січня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.І. Крамаренко