Справа № 545/3383/13-ц
Провадження № 4-с/545/8/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2017р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шелудякова Л.В.,

при секретарі Новак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава скаргу Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» на дії старшого державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1

В обґрунтування своїх вимог представник заявника вказує на те, що 14 жовтня 2013 року Полтавським районним судом видано виконавчий лист на виконання рішення від 26 вересня 2013 року Полтавського районного суду по цивільній справі №545/3383/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Полтава-банк» заборгованості в сумі 3692 грн. 25 коп. 23 березня 2016 року виконавчий лист направлений на виконання до Полтавського районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. 29 березня 2017 року на адресу банка надійшла постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31 серпня 2016 року, винесена старшим державним виконавцем Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №50601298. В постанові зазначено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З вказаною постановою на згоден, оскільки державний виконавець виніс її передчасно, всіх заходів щодо примусового виконання рішення в повному обсязі не вжив.

Враховуючи вказане, просив визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31 серпня 2016 року старшого державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №50601298.

Представник заявника за довіреністю ОСОБА_3 направив до суду клопотання про розгляд скарги без його участі, вимоги, викладені у скарзі підтримав та просив задовольнити.

Заінтересована особа боржник ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, хоча була належно повідомленою про час та місце розгляду скарги.

Старший державний виконавець Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак в судове засіданні не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Оглянувши матеріали скарги, надані копії матеріалів виконавчого провадження №50601298, суд приходить до висновку, що скарга Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст.55, ст.129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч.2 ст.387 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконанні у Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебувало виконавче провадження №50601298 з примусового виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області по цивільній справі №545/3383/13-ц, провадження 2/545/1494/13 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Полтава-банк» заборгованості в сумі 3692 грн. 25 коп., виданого Полтавським районним судом Полтавської області 14 жовтня 2013 року.

31 серпня 2016 року старший державний виконавець Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №50601298 виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження (в постанові зазначено п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження), яку оскаржує заявник ПАТ «Полтава-банк».

Як вбачається з оскаржуваної постанови, підставою її винесення є встановлена державним виконавцем при примусовому виконанні вказаного виконавчого документу відсутність у боржника майна, на яке може бути звернене стягнення, та безрезультатність здійснених державним виконавцем заходів щодо розшуку такого майна.

ПАТ «Полтава-банк» отримало вказану постанову 29 березня 2017 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції з номером та датою вхідної кореспонденції на супровідному листі до оскаржуваної постанови. Тому суд вважає, що заявник не пропустив встановлений абзацом 2 ч.1 ст.385 ЦПК України строк для звернення із скаргою на постанову державного виконавця.

Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 жовтня 2016 року. До 04 жовтня 2016 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 № 606-XIV із змінами та доповненнями.

Відповідно до п.7 Розділу ХІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення постанови державного виконавця від 31 серпня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, «виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними».

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIIІ виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 цієї статті передбачено значний обсяг прав, які може використовувати державний виконавець у процесі виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що 23 березня 2016 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості був направлений на виконання до Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Виконавчий документ повернуто стягувачеві постановою від 31 серпня 2016 року, тому державний виконавець не дотримався вимоги п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення вказаної постанови. Зокрема, редакція статті передбачала здійснення виконавцем заходів щодо розшуку майна боржника «протягом року».

Відповідно до ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIIІ виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Таку ж періодичність проведення перевірки майнового стану боржника було передбачено частиною 8 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV.

З матеріалів, доданих до скарги не вбачається, що виконавцем було отримано інформацію про відсутність у власності боржника майна, земельної ділянки.

Суду не надано докази, що до моменту винесення оскаржуваної постанови, зокрема протягом чотирьох місяців, державний виконавець вживав будь-які заходи для перевірки вищевказаної інформації про майновий стан боржника; інформація про наявність у власності нерухомого майна - відсутня.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не вчинено достатньо заходів для примусового виконання рішення, отриманої виконавцем інформації не достатньо для однозначного висновку про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Таким чином у суду є підстави вважати, що оскаржувана постанова була винесена передчасно.

Державний виконавець станом на 31 серпня 2016 року не вжив достатніх заходів щодо примусового виконання вищевказаного судового рішення, не використав всіх передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» прав під час здійснення виконавчого провадження.

Встановлені судом обставини є підставами для задоволення скарги, зокрема, слід визнати незаконними дії та скасувати постанову, оскільки дії державного виконавця у звязку із винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31 серпня 2016 року не відповідають чинному законодавству та порушують права заявника (стягувача) на одержання від боржника стягнутих з нього за судовим рішенням коштів.

Керуючись ст.ст.383, 386, 387 ЦПК України, ст.ст.18, 48, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» на дії старшого державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії старшого державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 щодо винесення постанови від 31 серпня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві неправомірними.

Постанову старшого державного виконавця Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 щодо винесення постанови від 31 серпня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 50601298 - скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана Апеляційному суду Полтавської області через Полтавський районний суд Полтавської області протягом пяти днів з дня оголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4