Апеляційний суд Житомирської області
Справа №272/1155/16-ц Головуючий у 1-й інст. Брагін В. І.
Категорія 54 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з 15 липня 1988 року працювала на посаді головного бухгалтера відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації. Наказом т.в.о. начальника відділу від 17 жовтня 2016 року за №255-к її звільнено із займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання своїх посадових обовязків.

Зокрема, в наказі зазначено, що 11 жовтня 2016 року вона без поважних причин була відсутня на робочому місці з 8 год. до 12 год., а також неправомірно використала робочий автомобіль.

Позивачка вказує, що 11 жовтня 2016 року перебувала у господарському суді м. Житомира та на підставі належним чином оформлених доручень представляла інтереси відділу освіти в судових засіданнях, які відбулися о 10 год. та о 10 год. 30 хв.

Вважаючи, що її звільнено без достатніх правових підстав, ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. начальника відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації від 17 жовтня 2016 року №255-к, поновити її на посаді головного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти Андрушівської райдержадміністрації, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації від 17 жовтня 2016 року за №255-к про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Поновлено позивачку на посаді головного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації.

Стягнуто з відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14955 грн. 06 коп. без врахування обовязкових щомісячних утримань, а також 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з відповідача на користь держави 940 грн. судового збору.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 4783 грн. 25 коп. допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що факт неправомірного використання позивачкою службового автомобіля у власних інтересах підтверджується тим, що подорожній лист не був підписаний т.в.о. начальника відділу. Окрім того, посвідчення про відрядження ОСОБА_1 11 жовтня 2016 року не було оформлене.

Суд належним чином не перевірив факт наявності у позивачки непогашеної догани, адже правомірність наказу №127 від 15 серпня 2016 року, яким з останньої знято догану, викликає сумніви. Так, в книзі наказів за вказаним номером та датою зазначений зовсім інший наказ - про нагородження працівника. Окрім того, суд не надав належної оцінки поясненням ОСОБА_2, який тимчасово виконував обовязки начальника відділу, й пояснив, що помилково підписав наказ про зняття догани з ОСОБА_1 вже після свого звільнення.

Систематичне порушення ОСОБА_1 посадової інструкції та законодавства про бухгалтерський облік підтверджується також й неодноразовими усними й письмовими зверненнями водіїв шкільних автобусів відділу освіти щодо оплати за технічне обслуговування транспортних засобів. Такі кошти з вини позивачки не виділялись, хоча були в наявності.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, зазначивши, що ОСОБА_1 без поважних причин була відсутня на робочому місці з 8 год. до 12 год. 11 жовтня 2016 року. Вона не уповноважена представляти в суді інтереси відділу освіти, оскільки напередодні ОСОБА_3, яка на той час тимчасово виконувала обовязки начальника відділу, в телефонному режимі повідомила позивачку про те, що інтереси відділу в суді представлятиме інша особа.

На думку позивачки та її представника, апеляційна скарга є необгрунтованою.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

За правилами п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 6 листопада 1992 року №9, за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково ( ст.151 КзпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких не до видання наказу про звільнення минуло не більше року.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка з 8 серпня 1988 року обіймала посаду головного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації.

Наказом т.в.о. начальника відділу від 17 жовтня 2016 року за №255-к ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків.

При цьому, у наказі зазначено, що 11 жовтня 2016 року позивачка з 8 год. до 12 год. була відсутня на робочому місці. Пояснення останньої щодо її перебування у вказаний час в судовому засіданні не взяті до уваги, оскільки її відрядження не було погоджене та оформлене відповідно до вимог чинного законодавства, а саме Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року №59.

Окрім того, встановлений факт неправомірного використання позивачкою службового автомобіля, а її пояснення щодо використання цього транспортного засобу для поїздки в м. Житомир для участі в судовому засіданні не взяті до уваги, оскільки вони не узгоджуються з Порядком використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями, затвердженим постановою КМУ від 4 червня 2003 року №848.

Також у наказі зазначено, що при вирішенні питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності врахована наявність у неї непогашеної догани згідно з наказом від 7 червня 2016 року №80-к.

На підтвердження факту відсутності позивачки на робочому місці з 8 до 12 години 11 жовтня 2016 року відповідачем наданий акт, складений працівниками відділу освіти Андрушівської РДА 11 жовтня 2016 року.

Пояснюючи свою відсутність на робочому місці у зазначений час, позивачка зазначила, що перебувала у господарському суді в м. Житомирі, де представляла інтереси відділу освіти.

В судовому засіданні досліджувались доручення, видані відділом освіти Андрушівської райдержадміністрації в особі в.о. начальника відділу освіти ОСОБА_3 16 та 27 вересня 2016 року, яким ОСОБА_1 уповноважено представляти інтереси установи в господарському суді м. Житомира відповідно до позовних заяв від 9 та 15 серпня 2016 року у справах №906/746/16 та №906/738/16. Зазначені доручення є чинними та не скасовані у встановленому законом порядку.

Долучені до матеріалів справи ухвали господарського суду Житомирської області від 27 вересня 2016 року та від 11 жовтня 2016 року містять інформацію про те, що розгляд зазначених справ за позовами відділу освіти Андрушівської РДА призначено на 10 год. та 10 год. 30 хв. 11 жовтня 2016 року. При цьому, судові засідання 11 жовтня 2016 року проводились за участю представника позивача ОСОБА_1

З огляду на вищезазначене, посилання відповідача на відсутність позивачки без поважних причин на робочому місці 11 жовтня 2016 року, є безпідставним.

Не заслуговують на увагу й твердження відповідача про те, що відрядження не було погоджене відповідно до вимог законодавства, оскільки в силу положень п.1 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року за №59, обов'язок щодо належного оформлення відрядження покладений на керівника підприємства, установи, організації.

Так, вказаною нормою передбачено, що направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформлюється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження.

Законодавством також не передбачений обовязок працівника, який відбуває у відрядження на службовому автомобілі, оформлювати подорожній лист.

Відсутність вини позивачки у належному оформлені відрядження та подорожнього листа виключає можливість її звільнення на підставі п.3 ст.40 КзпП України.

В судовому засіданні також встановлено, що наказом в.о. начальника відділу освіти ОСОБА_2 від 15 серпня 2016 року №127-к з позивачки знято догану, оголошену згідно з наказом №80-к від 7 червня 2016 року.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що зазначений наказ був ним підписаний у вересні 2016 року на прохання бухгалтера відділу освіти. На той час він вже не виконував обов'язки начальника відділу освіти й не мав можливості перевірити наявність цього наказу у книзі наказів.

Заперечуючи факт скасування догани, відповідач пояснив, що у книзі наказів відділу освіти під зазначеним номером та датою міститься наказ про нагородження іншого працівника. При цьому суду надана копія наказу від 15 серпня 2016 року за №127-к, підписаного в.о. начальника відділу освіти ОСОБА_2 про нагородження ОСОБА_4 грамотою відділу освіти.

Також матеріали справи свідчать, що згідно з наказом в.о. начальника відділу освіти ОСОБА_2 від 30 серпня 2016 року за №140-к ОСОБА_1 отримала премію за високі досягнення в роботі.

З огляду на вищезазначене, а також, враховуючи ту обставину, що наказ від 15 серпня 2016 року №127-к про зняття догани на даний час є чинний та не скасований у встановленому законом порядку, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність систематичного невиконання позивачкою трудових обов'язків.

У ч.ч.1,5 ст. 43 КЗпП України закріплена норма, відповідно до якої розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 ( крім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Матеріали справи свідчать, що згода профспілкового комітету на звільнення позивачки відсутня.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що звільнення позивачки відбулось з порушенням вимог трудового законодавства.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про поновлення позивачки на посаді з 17 жовтня 2016 року, суд не врахував ту обставину, що за змістом ст. 235 КзпП України у разі незаконного звільнення працівник повинен бути поновлений на попередній роботі з дня звільнення. Оскільки день звільнення є останнім робочим днем, ОСОБА_1 підлягає поновленню з 18 жовтня 2016 року.

Враховуючи вищезазначене, рішення в частині поновлення позивачки на посаді головного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти Андрушівської райдержадміністрації слід змінити, вказавши дату поновлення на роботі « з 18 жовтня 2016 року».

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відділу освіти Коростенської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2017 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти Андрушівської районної державної адміністрації з 17 жовтня 2016 року змінити, вказавши дату поновлення на роботі « з 18 жовтня 2016 року».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча Судді: