Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до голови комісії з реорганізації - головного лікаря державного закладу «Дорожня лікарня державного підприємства «Одеська залізниця» Гурєва Андрія Михайловича про скасування наказів, поновлення на роботі, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від

06 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від

28 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 02 грудня 2002 року вона працювала лікарем-терапевтом приймального віддалення у державному закладі «Дорожня лікарня державного підприємства «Одеська залізниця» (далі - ДЗ «Дорожня лікарня ДП «Одеська залізниця»).

04 вересня 2015 року головою комісії з реорганізації - головним лікарем ДЗ «Дорожня лікарня ДП «Одеська залізниця» Гурєвим А.М. було видано наказ № 1 про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

17 вересня 2015 року відповідачем було видано наказ № 351 про звільнення її з 17 вересня 2015 року із займаної посади лікаря-терапевта приймального відділення за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, зокрема у зв'язку із відсутністю ОСОБА_4 на роботі 02 вересня 2015 року з 08 год. 00 хв. до 11 год. 30 хв. без поважних причин.

Зазначала, що наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани та наказ про її звільнення є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки вона сумлінно виконує свої службові обов'язки, накладення дисциплінарного стягнення є тиском на неї зі сторони головного лікаря у зв'язку із відмовою виконувати його неправомірне розпорядження. При цьому доводи відсутності її на роботі 02 вересня 2015 року з 08 год.

00 хв. до 11 год. 30 хв. є безпідставними, оскільки вона була на роботі з

10 год. 40 хв. до 14 год. 00 хв., знаходилась на території лікарні та була присутня на засіданні лікарняної комісії.

Беручи до уваги зазначене, просила: визнати наказ про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та наказ про її звільнення незаконними; зобов'язати відповідача скасувати наказ № 1 від 04 вересня 2015 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, та скасувати наказ № 351 від 17 вересня 2015 року про звільнення її з 17 вересня 2015 року, з займаної посади лікаря - терапевта приймального відділення за прогул без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України; поновити її на посаді лікаря - терапевта приймального відділення ДЗ «Дорожня лікарня ДП «Одеська залізниця» (тобто продовжити дію трудового договору відповідно до чинного законодавства); виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача заподіяну їй моральну шкоду у розмірі 01 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 липня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 строк для звернення з позовом до суду.

Визнано протиправним та скасовано наказ ДЗ «Дорожня лікарня ДП «Одеська залізниця» № 1 від 04 вересня 2015 про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні її позовних вимог, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого в частині відмови в задоволенні позову погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ДЗ «Дорожня лікарня ДП «Одеська залізниця» не порушило положень трудового законодавства при звільненні

ОСОБА_4, відповідачем дотримано строки накладення дисциплінарного стягнення, процедуру передбачену законом щодо відібрання пояснень у працівника та вимогу закону щодо отримання власником попередньої згоди профспілкового комітету.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданими сторонами доказами, які містяться в матеріалах справи, та вимогам закону.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 24 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 була відсутня на роботі 02 вересня 2015 року з 08 год. 00 хв. до 11 год. 30 хв., що підтверджується рапортом завідуючої приймальним відділенням, актом від 02 вересня 2015 року, а також письмовими поясненнями ОСОБА_4, наданими 02 вересня 2015 року на ім'я головного лікаря ДЗ «Дорожня лікарня ДП «Одеська залізниця».

Враховуючи зазначене, а також те, що профспілкою надано згоду на звільнення ОСОБА_4 за прогул без поважної причини, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 в повному обсязі.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

При цьому доводи касаційної скарги щодо неправомірної зміни відповідачем істотних умов праці, зокрема щодо графіку роботи, та неповідомлення її про таку зміну, є безпідставними, з огляду на те, що це не було підставою позову та предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди попередніх інстанцій вірно визначились із характером спірних правовідносин, надали їм належну оцінку, вірно застосували норму права до спірних правовідносин, законно та обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня

2016 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Загородня

Т.О.Писана