АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/1718/17 Головуючий 1-ї інстанції Короткий І.П.
Справа № 643/8946/16-ц Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Костенко Т.М.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства «50 років Жовтня» про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Садівничого товариства «50 років Жовтня» (надалі - СТ «50 років Жовтня»), в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок НОМЕР_1, загальною площею 172,5кв.м, розташованого на території вказаного садівничого товариства (ділянка НОМЕР_2, квартал №3) за адресою: АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що згідно рішення правління СТ «50 років Жовтня» від 31.08.2014р. він є членом цього садівничого товариства. У користування йому була передана земельна ділянка НОМЕР_2, площею 0,0574га, яка знаходиться в кварталі №3. Позивач вказує, що в 2016 році на цій земельній ділянці за власні кошти ним здійснено самочинне будівництво житлового будинку, загальною площею 172,5кв.м. На побудований будинок Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» виготовило технічний паспорт. У відповідності з технічним висновком, проведеним ТОВ «Харківреконструкція», будівництво садового індивідуального житлового будинку відповідає вимогам діючих будівельних, пожежних та санітарних норм, стан інженерних мереж та комунікація також відповідає будівельним нормам та дозволяє їх експлуатувати.

В судове засідання суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та представник відповідача СТ «50 років Жовтня» не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року позов позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в цілому право власності на житловий будинок, загальною площею 172,5кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, ділянка НОМЕР_2, квартал №3.

В апеляційній скарзі Департамент територіального контролю Харківської міської ради просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на його незаконність, на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну правову оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із змісту законодавства.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте вказані вимоги закону залишилися поза увагою суду.

Судовим розглядом встановлено, що згідно виписки з протоколу №7 засідання правління СТ «50 років Жовтня» від 31.08.2014року позивач ОСОБА_1 є членом цього садівничого товариства (а.с.25).

Із довідки №39 від 12.08.2015року, виданої головою правління СТ «50 років Жовтня», убачається, що в користування ОСОБА_1 була надана земельна ділянка НОМЕР_2, площею 0,0514кв.м, яка розташована в кварталі №3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на вищевказаній земельній ділянці в СТ «50 років Жовтня» протягом 2015 року самочинно збудував садовий житловий будинок, площею 172,5кв.м.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Проте, позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт державної реєстрації прав на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Частиною 2 статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011р., прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до ІV-V категорії складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифіката.

Відповідно до положень ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Як свідчать матеріали справи, позивач земельну ділянку в установленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, з метою його збереження, не отримував, що фактично робило неможливим визнання права власності на самочинно збудоване майно на підставі ч.3 ст.376 ЦК України.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальними правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки: чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації: чи є законною відмова у такому прийнятті: чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

На час забудови будинку діючим законодавством було передбачено певний порядок отримання дозволу на здійснення будівництва та проведення будівельних робіт.

Так, спеціальними нормами законодавства регулюються правовідносини у сфері архітектури, містобудування та забудови території, визначаються особливості щодо створення, реконструкції, реставрації об'єктів містобудування, та прийняття об'єктів в експлуатацію з метою подальшої експлуатації (користування).

Відповідно до ст.23 Закону України «Про планування та забудову території» забудова територій передбачає - здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств. Будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Згідно ст.24 вищезазначеного Закону фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад дозвіл на будівництво об'єкта містобудування.

Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об'єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради.

Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом.

Отже, виходячи зі змісту зазначених норм дозвіл на будівництво, тобто прийняття рішення щодо забудови території та розміщення об'єктів містобудування приймається виконавчим органом відповідної ради. Зазначене рішення приймається відповідно до поданої заяви.

Дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі: проектної документації, погодженої та затвердженої в порядку, визначеному законодавством; документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, а у разі, якщо замовник (забудовник) не є власником чи користувачем земельної ділянки, також подається нотаріально засвідчена згода власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки, а якщо ділянка перебуває у користуванні, - нотаріально засвідчені згоди власника та користувача земельної ділянки на її забудову; рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об'єкта містобудування; документа про призначення відповідальних виконавців робіт та відомостей про здійснення авторського та технічного нагляду.

Таким чином, виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється.

Статтею 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифікату про відповідність збудованого об'єкту проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, що видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Згідно ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності передбачено прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів шляхом реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно-будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства», який набрав чинності з 01.09.2015, встановлено, що до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать, зокрема, виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад.

Рішенням Харківської міської ради від 23.09.2015 № 1981/15 створено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради.

Повноваження Інспекції щодо здійснення державного архітектурно- будівельного контролю визначені статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Положенням про Інспекцію, затвердженим рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 № 7/15, та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно-будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства» та підпункту 4 пункту 9-1 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» повноваження щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю на території міста Харкова Інспекція здійснює з 11.04.2016.

Між тим, як встановлено судовим розглядом, дозвіл на виконання будівельних робіт об'єкту містобудування за вищевказаною адресою Інспекцією ДАБК не видавався та у встановленому законом порядку зазначений об'єкт містобудування в експлуатацію не приймався.

Окрім того, до участі у справі не було залучено територіальну громаду м. Харкова в особі Харківської міської ради, внаслідок чого грубо порушенні її законні права та інтереси.

З огляду на вищевикладене, у суду першої інстанції не було законних підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на самочинно збудований на території Садівничого товариства «50 років Жовтня» житловий будинок літ.«А-2», розташований за адресою: АДРЕСА_1, ділянка НОМЕР_2, квартал 3.

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції є неправильним, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову ОСОБА_1 в позові.

Судові витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 606,32грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Департаменту територіального контролю Харківської міської ради.

Згідно п.п.3),4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту територіального контролю Харківської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року - скасувати і ухвалити у справі нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Садівничого товариства «50 років Жовтня» про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту територіального контролю Харківської міської ради судовий збір в сумі 606,32грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -