Справа № 523/2858/16-ц
Провадження №2/523/1893/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2017 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді - Виноградової Н.В.,

при секретарі судового засідання - Одарія В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області, Органу досудового слідства Суворовського ВП ГУНП м. Одеси, Одеської місцевої прокуратури № 4 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами до ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області, Органу досудового слідства Суворовського ВП ГУНП м. Одеси, Одеської місцевої прокуратури № 4 в яких просила визнати незаконними діями органу досудового слідства Суворовського ВП ГУНП м. Одеси і Одеської місцевої прокуратури № 4 в рамках кримінального провадження №90005191; про стягнення матеріальних збитків ОСОБА_2 причинених незаконними діями Органу досудового слідства Суворовського ВП ГУНП м. Одеси і Одеською місцевою прокуратурою № 4 в рамках кримінального провадження №90005191 в розмірі 12 384 546 грн. та моральної шкоди у розмірі 1 500 000 грн.; зобов'язати Орган досудового слідства Суворовського ВП ГУНП м. Одеси спростувати недостовірну інформацію в частині скоєння ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України з розміщенням в ЗМІ м. Одеси.

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 16.10.2014р. слідчими Суворовського ВП ГУНП в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне порушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України №90005191. Органом досудового слідства навмисне ігнорувалися факти, що мають значення для кримінального провадження №0005191 від 16.10.2014р., а саме: - директор ТОВ «Норма Плюс» - ОСОБА_1 (Займав посаду в період з 1999 р. по 20.03.2014р.)

17.07.2013г, згідно протоколу №01/07 зборів засновників ТОВ «Норма Плюс», засновники прийняли рішення про прийняття до складу засновників ОСОБА_4, збільшити статутний капітал за рахунок внесення учасниками майна в розмірі 14 606 380 грн., перерозподілити частки в статутному капіталі, провести державну реєстрацію нової редакції статуту.

За фактом ніхто із засновників ТОВ «Норма Плюс» обладнання, яке зазначено в редакції статуту від 25.07.2013р., не набував і воно не передавалося під звіт, і в управління за актами приймання-передачі директору ОСОБА_1

Позивачка стверджує, що немає і не може бути ніяких документів, які підтверджували б придбання обладнання засновниками ТОВ «Норма Плюс», так як це обладнання було раніше придбано СПД ОСОБА_2 Також посилається на те, що 20.03.2014р. директором ТОВ "Норма Плюс" був призначений ОСОБА_5, отже на момент подачі заяви про кримінальне правопорушення від 15.10.2014р. ОСОБА_1 більше 6 місяців не був посадовою особою ТОВ «Норма Плюс» і не міг зловживати своїм службовим становищем.

19.12.2014р. слідчий Суворовського РВ ГУМВС України в Одеській Області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Суворовського суду м Одеси з клопотанням на проведення обшуку і вилучення майна за адресою АДРЕСА_1. В судовому засіданні, під час розгляду клопотання, слідчий ОСОБА_6 надав судді Суворовського суду м Одеси недостовірну інформацію в частині співзасновника ОСОБА_4, фінансування їм будівництва телекомунікаційної мережі та придбання обладнання з 1999 року. Крім того, слідчий ОСОБА_6 вказав у клопотанні, що обладнання були частини вивезені з приміщення бойлерної за адресою вул. Бочарова 71, м Одеса, в: АДРЕСА_1, АДРЕСА_10, АДРЕСА_5.

Слідчий ОСОБА_6 приховав факт того, що в рамках кримінального провадження №0000453, 01.02.2013р.. за вищевказаними адресами вже проводилися обшуки і вилучалося майно (ОСОБА_6 особисто проводив обшук в АДРЕСА_5) в результаті яких, обладнання, що належить ТОВ «Норма Плюс» виявлено не було.

28.01.2015 року начальник відділення розслідувань правопорушень у сфері господарської діяльності Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 за погодженням із старшим прокурором прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_7 знову звернувся з клопотанням до слідчого судді Суворовського суду на проведення обшуку з метою вилучення майна в АДРЕСА_1. Клопотання про вилучення майна було задоволено.

Здійснюючи протиправні дії, посадові особи Органу досудового розслідування, старший прокурор прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_7 повністю зупинили роботу підприємства «Комп'ютерна мережа Норма Плюс СПД ОСОБА_2», в зв'язку з чим понад 8000 абонентів залишилися без інтернету і телебачення. Крім того, посадові особи не залишили копію протоколу обшуку з переліком вилученого обладнання.

20.02.2015 Слідчий ОСОБА_6, за участю слідчого Витяганец С.В., прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Суворовського районного суду м Одеси з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку 18.02.2015р. в АДРЕСА_1, з метою проведення криміналістичних експертиз.

Слідчий ОСОБА_6 і прокурор ОСОБА_7 надали слідчому судді недостовірну інформацію в частині необхідності проведення ряду криміналістичних експертиз, а за фактом півроку незаконно утримували з майно метою блокування господарської діяльності СПД ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_4

31.12.2015р. кримінальне провадження №0005191 від 16.10.2014р. було закрито в зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Незаконні дії органу досудового розслідування Суворовського РВ ГУМВС України в Одеській Області та прокуратури Суворовського району м Одеси в рамках кримінального провадження №0005191 здійснювалися, як у формі активних дій (постанови про порушення кримінальних проваджень, клопотання про вилучення майна, проведення двох обшуків з вилученням майна - 26.12.2014р., 18.02.2015р., клопотання про арешт майна), так і в формі бездіяльності (невиконання процесуальних дій, які вони зобов'язані були виконати, виходячи з покладених на них обов'язків, а саме, затягування термінів досудового розслідування кримінального провадження, ігнорування фактів і доказів, відмова в допиті в режимі відеоконференції, відмова в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, умисне позбавлення права на захист).

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_9, ОСОБА_10 заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх.

Прокурор Одеської місцевої прокурати №4 посилаючись на безпідставність та недоведеність пред'явлених позовних вимог, просить відмовити в їх задоволенні.

Суворовський ВП ГУНП в Одеській області, ГУ державної казначейської служби України в Одеській області, Державна казначейська служба України не забезпечили участі своїх представників у судове засідання. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

20.01.2017р. до суду надійшла заява Суворовський ВП ГУ НП в Одеській області про виключення з кола відповідачів Органу досудового слідства Суворовського ВП ГУНП м. Одеси. В судовому засіданні після ознайомлення з даною заявою представники позивача наполягали на відмові у задоволенні даної заяви та вважали за необхідне залишити дану особу в якості відповідача.

Суд, заслухавши представників позивача, представника прокуратури, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 16.10.2014р. слідчими Суворовського ВП ГУНП в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за фактом шахрайських дій були внесені відомості про кримінальне порушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України №90005191.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, згідно представлених з боку позивача та його представників доказів, на підставі ухвал Суворовського районного суду м. Одеси від 19.12.2014р. (справа №523/20482/14-к), 28.01.2015р. (справа №523/1162/15-к) з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, слідчим Суворовського відділу міліції м. Одеси були проведені обшуки в квартирі АДРЕСА_5 та в квартирі АДРЕСА_1.

Постановою заступника начальника Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області 31.12.2015р. кримінальне провадження №0005191 від 16.10.2014р. було закрито в зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

За зверненням ОСОБА_4, в особі адвоката Халдая І.В. від 10.03.2016р. постановою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18.03.2016р. (справа №523/3248/16-к) зазначена вище постанова про закриття кримінального провадження була скасована, а матеріали кримінального провадження № 90005191 направлені до Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області для проведення досудового розслідування, яке триває до цього часу.

Стосовно вимог в частині стягнення матеріальної шкоди суд вважає за доцільне відмовити у їх задоволенні з наступних підстав.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її громадянських прав, має право на їх відшкодування. Майновими збитками вважаються: - втрати, які особа понесла у зв'язку із знищенням або ушкодженням майна, а також витрати, які особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права(реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якби його право не було порушене (упущена вигода).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Частиною 2 ст. 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Як було вже встановлено, кримінальне провадження №90005191 на даний час перебуває в Суворовському ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області де проводиться досудове розслідування, яке триває до цього часу.

Вилучене майно є речовими доказами, а отже не може бути повернуто, згідно з положеннями ст.ст. 79-81 КПК України 1960 року, чинного на час вилучення вказаного майна. які передбачали, що речові докази до набрання вироком законної сили або до закінчення строку оскарження постанови чи ухвали про закриття справи повинні зберігатись при справі або передані для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації. Питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи, при цьому гроші, цінності та інші речі, повертаються їх законним володільцям. У тих випадках, коли виникає спір про право власності на предмети, які є речовими доказами, вони зберігаються поки набере законної сили рішення суду, винесене по даному спору в порядку цивільного судочинства.

Стаття 56 ЦК України визначає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підпискою про невиїзд, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Частина 2 цієї ж статті визначає, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодується на загальних підстав (ч.6 ст. 1176 ЦК).

Згідно ч.7 ст.1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким законом є Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994р. (далі за текстом Закон) та Положення про застосування зазначеного вище Закону затвердженого сумісним наказом Міністерства юстиції України та Генеральної прокуратури України № 106/1131 від 06.03.1996р.

Стаття 1 п.1 Закону, визначає, що шкода завдана громадянинові підлягає відшкодуванню внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладання арешту на майно, тощо.

В той же час, право на відшкодування шкоди в розмірі і в порядку, передбачених вказаним Законом, виникає у випадку: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконного повідомлення про підозру, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку виїмки, незаконного накладання арешту на майно (п.п.1, 1-1 ст.2 Закону).

Згідно п.5 ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Отже, правовою підставою для відшкодування завданої шкоди, внаслідок незаконного проведення обшуку є встановлення обвинувальним вироком чи іншим рішенням суду такого факту. При цьому за обставинами справи та встановлених судом фактів, у виниклих між сторонами правовідносинах застосуванню підлягає не ч.ч. 2,6,7 ст. 1176 ЦК України. Відтак, посилання позивача на ч.1 в позовній заяві, як на підставу заявлених вимог, є безпідставною та судом відхиляється.

Як було зазначено вище, кримінальне провадження №90005191 на даний час перебуває в Суворовському ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області де проводиться досудове розслідування, яке триває до цього часу.

Позивачем та його представниками суду не надано жодного належного та допустимого доказу, які б вказували на незаконність дій під час досудового розслідування з боку посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури або суду. Такі твердження ґрунтуються на припущеннях, що не може бути прийнято судом в якості доказу (ч.4 ст.60 ЦПК).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є безпідставні, недоведені та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стаття 3 Конституції України визначає життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного.

Спростування інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

При цьому слід зазначити, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (п.15 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009р.).

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

При розгляді справи представники позивача не довели поширення Суворовським відділом міліції недостовірної інформації щодо позивача через засоби масової інформації та той факт, що такою інформацією були порушені його особисті немайнові права та з вказаних обставин не надані відповідні докази.

Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частинами 2,3 статті 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повно і всебічно зясував обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, вирішив справу згідно із законом.

При таких обставинах пред'явлені позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10,11, 58, 60, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області, Органу досудового слідства Суворовського ВП ГУНП м. Одеси, Одеської місцевої прокуратури № 4 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя -