УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення обов'язкової частки у спадщині, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2016 року, рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 серпня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/6 частини до 1/18 частини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_6. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями за адресою: АДРЕСА_1. За життя, 28 листопада 2012 року, ОСОБА_6. склала заповіт, яким заповідала все належне їй майно онукам ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у рівних частках. 17 листопада 2015 року остання відмовилась від своєї частини спадщини на користь позивача. Звернувшись у листопаді 2015 року до нотаріуса, позивач дізнався, що із заявою про прийняття обов'язкової частки спадщини після смерті ОСОБА_6 звернувся й непрацездатний син спадкодавиці відповідач ОСОБА_5

Посилаючись на те, що за життя спадкодавиці відповідач не спілкувався зі своєю матір'ю, через неприязні стосунки, не цікавився її життям та здоров'ям, не надавав їй матеріальної, моральної та фізичної підтримки, позивач просив зменшити обов'язкову частку у спадщині з 1/6 частини до 1/18.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2016 року позов задоволено. Зменшено розмір обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/6 частини до 1/18 частини. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11 серпня 2016 року рішення районного суду змінено. Викладено резолютивну частину судового рішення в наступній редакції. Зменшено розмір обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/6 частини до 1/10 частини. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої у незмінній частині та рішення суду апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення частини позовних вимог, у зв'язку із чим змінив його в частині розміру обов'язкової частки у спадщині.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1. За життя, ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого заповідала все належне їй майно онукам ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у рівних частках.

Із заявами про прийняття спадщини звернувся позивач, як спадкоємець за заповітом та відповідач, як спадкоємець, який має право на обов'язкову частку. ОСОБА_7 відмовилась від своєї частини спадщини на користь позивача.

За життя між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 склалися неприязні стосунки, причиною яких стало те, що спадкодавиця склала заповіт на належне їй майно лише на онуків. У зв'язку з цим, відповідач дуже рідко спілкувався зі своєю матір'ю та не дбав про неї, хоча остання була людиною похилого віку та слабкого здоров'я та потребувала моральної підтримки. Догляд за утриманням ОСОБА_6 у повній мірі виконували батько позивача ОСОБА_8, сам позивач та донька спадкодавиці ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суди правильно керуючись положеннями ст. 1241 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), зважаючи на характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем ОСОБА_5, зокрема, тривалу відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки зі сторони відповідача, дійшли до правильного висновку про те, що наявні правові підстави для зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому, суд апеляційної інстанції, враховуючи конкретні обставини справи, майновий стан ОСОБА_5, який є інвалідом третьої групи (а.с. 44), розмір його заробітної плати (а.с. 49,50) та стан його здоров'я ( а.с. 45), прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру обов'язкової частки відповідача до 1/10 частини, у зв'язку із чим змінив рішення районного суду в цій частині.

Вказаний висновок узгоджується з роз'ясненнями викладеними у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову Про судову практику у справах про спадкування».

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішення районного суду у незмінній частині та рішення апеляційного суду відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2016 року у незмінній частині, рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська