Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2302/17 Головуючий у 1 інстанції: Ачкасов О.М.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофімової Д.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес банк» на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним пункту кредитного договору , -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТв особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним пункту 4 кредитного договору, який уточнив в процесі розгляду справи.

В позові зазначено, що 15 квітня 2013 року між ним та ПАТ «Український Бізнес Банк» було укладено кредитний договір №КСПДФ/1009866.3, згідно з умовами якого позивач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 1000000,00 грн. зі сплатою процентів 23,3 % за користування кредитом, з терміном повернення до 14 лютого 2016 року. Відповідно до п. 4.3. кредитного договору позичальник зобов'язується сплачувати банку щомісячно не пізніше останнього числа поточного місяця комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,25% від суми кредиту, вказаної у п. 1.2 договору. Пунктами 1.1., 4.3 кредитного договору передбачений обов'язок позичальника по сплаті комісії за супровід кредитного договору.

Зазначив, що умовами кредитного договору не визначено в чому полягає надання банком послуг ОСОБА_4 за супровід кредитного договору та яка природа цих послуг. Таким чином, встановивши в кредитному договорі обов'язок позичальника щодо сплати щомісячної комісії за супровід кредитного договору, банком не зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Вважає, що умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 203 ЦК України ці умови договору є недійсними.

Посилаючись на ці обставин, просив визнати умову кредитного договору №КСПДФ/1009866.3 від 15 квітня 2013 року, укладеного між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_4, щодо обов'язку позивача сплачувати щомісячну комісію в розмірі 0,25% від суми кредиту, вказаної у п. 1.2. договору, недійсною з моменту укладення договору.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 31 січня 2017 року позов задоволено.

Визнано умову кредитного договору №КСПДФ/1009866.3 від 15 квітня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_4, щодо обов'язку ОСОБА_4 сплачувати щомісячну комісію в розмірі 0,25% від суми кредиту, вказаної у п. 1.2. договору, що закріплена у п.4.3 вказаного кредитного договору, недійсною з моменту укладення договору.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес банк» у березні 2017 року звернулося до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року заява про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ПАТ«Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Так, судом встановлено, що 15 квітня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір №КСПДФ/1009866.3, відповідно до якого позивач отримав кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 1000000,00 грн. на споживчі цілі зі сплатою процентів за користування кредитом 23.300% річних з кінцевим терміном повернення до 14 лютого 2016 року. Кредитний договір складається з додатку №1 (графік погашення), додаток №2 (первісна інформація про умови кредитування та орієнтовна сукупна вартість кредиту).

Умовами кредитного договору, а саме абзац перший п. 4.3. передбачено, що позичальник зобов'язується сплатити банку щомісячно не пізніше останнього числа поточного місяця комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,25% від суми кредиту, вказаної у п. 1.2. договору.

Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 526, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилами частини першої ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Проте в п. 4.3 спірного договору комісія за розрахункове обслуговування та комісія за супровід кредитного договору визначені у процентному відношенні від суми кредиту, відповідно 1 % та 0,25 %, і є незмінними величинами, то такі умови не суперечать як положенням ч. 5 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ "Про банки і банківську діяльність", банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо.

З урахуванням викладених норм закону колегія суддів дійшла висновку, що розрахункове обслуговування чи обслуговування кредитної заборгованості є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії.

Пункти 3.1, 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, передбачають, що банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: перелік, розмір всіх комісій банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, в тому числі комісії з обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування тощо, і не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку, зокрема за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо).

Частиною 4 ст. 1068 ЦК України передбачено, що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Стаття 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачає, що комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях.

Згідно зі ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

За умовами п. 4.3 кредитного договору сторони передбачили обов'язок позичальника сплатити банку у день видачі грошових коштів через касу банку комісію за розрахункове обслуговування в розмірі 1 % від суми кредиту, що перераховується, та щомісячно комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,25 % від суми кредиту.

У пунктах 2.1-2.3 кредитного договору передбачено розрахункове обслуговування позичальника - відкриття кредитного рахунку, видача кредиту шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок, відкриття рахунку для зарахування коштів, направлених на погашення заборгованості за договором.

Встановлено, що у додатку № 2 до кредитного договору передбачені супутні витрати позичальника, а саме: комісія за надання кредиту в розмірі 10000 грн., страхування майна в розмірі 6828,00 грн. та страхування життя 2500,00 грн., послуги нотаріусів у розмірі 3300, послуги держреєстратора 34,00 грн.

При укладанні кредитного договору позичальник ОСОБА_4 знав про вищезазначені договірні умови і свідомо погоджувався з ними, про що свідчать п.п. 8.1, 8.2 кредитного договору, відповідно до яких останній був ознайомлений з умовами кредитування в повному обсязі. Договір був підписаний сторонами без будь-яких зауважень чи застережень щодо його умов.

Крім того, в разі незгоди з умовами кредитного договору ОСОБА_4 мав можливість скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте таким правом ОСОБА_4 не скористався, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору, про що також свідчить часткове виконання договору.

З урахуванням викладеного колегія вважає, що встановлені п. 4.3 кредитного договору комісійні виплати не протирічать чинному законодавству і є характерними для відносин банківського кредиту при укладенні сторонами кредитного договору. Наведені норми законодавства спростовують доводи позивача щодо недійсності умов кредитного договору, які передбачають нарахування банком комісії за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", пред'явленням вимоги є як направлення/вручення вимог про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення позову.

Таким чином, ОСОБА_4 не надав суду доказів, що умови кредитного договору №КСПДФ/1009866.3 від 15 квітня 2013 року, укладеного між сторонами, суперечать вимогам цивільного законодавства та є порушенням вимог ст. 203 ЦК, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

За таких обставин на підставі ст.309 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес банк» задовольнити.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 березня 2017 року по цій справі скасувати й ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним пункту кредитного договору відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 317/3034/15-ц

Провадження №22ц/778/2302/17 Головуючий у 1 інстанції: Ачкасов О.М.

Суддя-доповідач: Воробйова І.А.

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

25 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофімової Д.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес банк» на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним пункту кредитного договору , -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес банк» задовольнити.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 березня 2017 року по цій справі скасувати й ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним пункту кредитного договору відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: