Номер провадження: 22-ц/785/3491/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Станкевича В.А., Сидоренко В.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та стягнення сум,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 рокув задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та стягнення сум - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, через представника ОСОБА_3, подав до судуапеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 рокута ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає , виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26.06.2015р. у цивільній справі №520/724/15ц, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа Державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 про визнання договору довічного утримання, договору про зміну набувача в договорі довічного утримання недійсними, визнання права власності на квартиру, встановлені наступні факти.

Позивач мешкає у двохкімнатній квартирі площею 48,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є людиною похилого віку, інвалідом другої групи та після смерті дружини у 2005 році за станом здоровя не може самостійно повною мірою доглядати себе, потребує допомоги при веденні домашнього господарства.

ОСОБА_2 15.12.2010 року письмово звернувся до цього Центру, вказавши, що він є бездітним вдівцем та висловив побажання укласти договір довічного утримання на умовах матеріального забезпечення, а саме: одержання одноразової виплати у сумі 35000 грн., одержання щомісячного платежу у розмірі 550 грн. та оплати набувачем за договором комунальних послуг.

ОСОБА_2 без зауважень та заперечень підписав паспорт до договору довічного утримання, особисто розписався під його положеннями де зазначено, що йому відомо, що договір довічного утримання на умовах ренти припускає тільки виплату грошей, що після підписання договору він перестане бути власником квартири, залишаючись її користувачем до кінця свого життя, він ознайомлений та згоден з кандидатурою набувача за договором ОСОБА_5

23.12.2010 року ОСОБА_2 (відчужувач) та ОСОБА_5 (набувач) уклали та нотаріально посвідчили договір довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого ОСОБА_2В передає у власність, а набувач отримує квартиру під № 40 що знаходиться в місті Одесі, по проспекту Маршала Жукова, у будинку під № 31 взамін чого ОСОБА_5 зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 7 даного договору ОСОБА_5 зобов'язується довічно утримувати ОСОБА_2, при цьому сторони домовились, що утримання (догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною, допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 550 гривень на місяць, які будуть надаватися відчужувачу щомісячно.

Крім того, набувач зобов'язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). До оплачуваних комунальних послуг належать: плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу та холодну воду) та електроенергія в обсязі до 150 кВт, абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов) та за послуги соціального пакету кабельного телебачення. Набувач має право передавати гроші за вказані вище комунальні послуги безпосередньо відчужувачу для їх оплати останнім. У випадку отримання відповідних коштів відчужувач несе відповідальність за сплату вказаних вище комунальних послуг у розмірі отриманих ним коштів.

У випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду, відчужувач самостійно, за своїм розсудом, вирішує усі питання в межах грошового утримання, передбаченого цим договором, згідно обумовлених сум.

Згідно п. 9 договору одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 35 000 гривень, які відчужувач отримає повністю від набувача до підписанні цього договору.

У п. 10 договору відчужувач ОСОБА_2 засвідчує, що визначене сторонами грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та достатнього життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов договору.

20.01.2011 року ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали та нотаріально посвідчили договір про зміну набувача у вищевказаному договорі довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого домовились провести заміну набувача з ОСОБА_5 на ОСОБА_4, а також внести зміни та доповнення до договору довічного утримання (догляду), посвідченого ОСОБА_6, державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори 23 грудня 2010 року за реєстром № 5-1949.

Судом встановлено, що як ОСОБА_5, так і в подальшому ОСОБА_4 належним чином виконували всі умови договору довічного утримання (догляду) з моменту його укладання та до цього часу включно, що по суті не заперечувалось ні позивачем у позові, ні його представником у судовому засіданні.

29.12.2010 року ОСОБА_2 одержав від ОСОБА_5 35000 грн. в якості одноразового грошового утримання та 20.01.2011 року додатково отримав від ОСОБА_4 ще 2000 грн., чого умовами договорів взагалі передбачено не було.

Відповідачі ОСОБА_5 до внесення змін до договору та ОСОБА_4 після внесення змін, щомісячно перераховували на рахунок ОСОБА_2 550 грн. та сумлінно оплачували комунальні послуги, які надавалися та надаються ОСОБА_2 за його проживання у спірній квартирі, станом на момент розгляду справи у суді заборгованість по оплаті комунальних послуг відсутня.

Під час розгляду судом справи ОСОБА_4 продовжувала належним чином виконувати договір, а ОСОБА_2 приймати таке виконання.

За встановлених обставин справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

Відповідно рішення апеляційного суду Одеської області від 4 листопада 2015 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визнано недійсним договір довічного утримання від 23 грудня 2010 року, визнано недійсним договір про зміну набувача у договорі довічного утримання від 20 січня 2011 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру 4 у будинку 31 на проспекті Маршала Жукова в м. Одесі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_5 і ОСОБА_4 задоволено, рішення апеляційного суду Одеської області від 4 листопада 2015 року скасовано, рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року залишено в силі.

Ухвалою Верховного суду України від 16 листопада 2016 року у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, про визнання недійсними договору довічного утримання та договору про зміну набувача в договорі довічного утримання, визнання права власності на квартиру за заявою ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 1 ст. 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Таким чином, законодавець залишив на розсуд сторін погодження конкретних заходів з утримання або догляду, чи утримання одночасно із доглядом відчужувача. При цьому відповідно до п. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання може бути визначений виключний перелік видів матеріального забезпечення та догляду, якими набувач має забезпечувати відчужувача. Саме такий перелік, був погоджений сторонами та передбачений п.п.7, 8, 9 договору довічного утримання та договору про заміну набувача.

Після ухвалення 4.11.2015р. апеляційним судом Одеської області рішення про скасування вищевказаного рішення суду першої інстанції від 26.06.2015р. про визнання недійним спірного договору та визнання за ОСОБА_2 права власності на вказану квартиру, останній, 30.12.2015р. подарив її ОСОБА_7, а після скасування цього рішення апеляційного суду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ і залишення в силі вказаного рішення суду першої інстанції, квартира залишається до цього часу перебувати у власності ОСОБА_7.

Тобто, на час ухвалення судом першої інстанції 26.06.2015р. не встановлено порушення виконання умов договору відповідачем, а після ухвалення рішення апеляційною інстанцією, відповідач не повинна була виконувати умови договору до ухвалення судового рішення касаційною інстанцією. Після ухвалення рішення касаційною інстанцією, не дивлячись на те, що квартира залишається перебувати у власності ОСОБА_7, ОСОБА_4 продовжує належним чином виконувати умови договору.

Тому, доводи апеляційної скарги щодо систематичності порушення строків виконання грошових зобовязань відповідачем, є безпідставними.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апеляційної скарги на непроведення індексації грошового забезпечення , як на підставу для скасування рішення суду та задоволення вимог про розірвання договору , є неспроможними з огляду на те, що відповідно п.8 Договору передбачено, що не проведення індексації, у випадку, якщо про це не було заявлено відчужувачем, не вважатиметься істотним порушенням умов договору. При цьому, позивач не звертався з вимогами ні до нотаріуса ні до суду з приводу внесення змін до даного пункту договору чи визнання його недійсним.

За встановлених обставин справи, колегія приходить до висновку, що позивач-апелянт не надав суду жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст.ст. 57-59 ЦПК України, в підтвердження направлення та отримання відповідачем вимог щодо проведення індексації.

Доводи апеляційної скарги про розбіжність в оплаті комунальних послуг, є неспроможними, оскільки не кореспондуються з матеріалами справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, до яких суд дійшов з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та стягнення сум залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: В.А. Станкевич

ОСОБА_8