АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/9284/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/548/17 Доповідач - Храпак Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 і представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 4 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

в серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29.10.1993 року, актовий запис 6, посилаючись на те, що сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий час сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не пов'язанні сімейним побутом та стали чужими людьми один одному, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04 квітня 2017 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України 29.10.1993 року, актовий запис 6.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 551, 20 гривень сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом порушено норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт зазначила, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції проігнорував подане нею клопотання про надання подружжю строк на примирення. Таке клопотання обґрунтовано наявністю неповнолітньої дитини та бажанням ОСОБА_3 зберегти сім'ю, що не суперечить моральним засадам суспільства.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сторони не живуть сім'єю близько 3-х років, шлюб існує формально, відповідач жодних зусиль не прикладає, щоб зберегти сім'я, а навпаки на розгляді Суду м.Тревізо (республіка Італія) протягом року розглядається позов ОСОБА_3 до позивача про поділ майна та визначення місця проживання дитини, що призвело до вкрай напружених стосунків у сім'ї, в зв'язку з чим подальше збереження сім'ї суперечить інтересам позивача.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Як вбачається із матеріалів справи, що сторони перебувають у шлюбі з 29.10.1993 року.

Від даного шлюбу у сторін є діти - донька ОСОБА_2, 1995 року народження, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1 заявлено позов про розірвання шлюбу у зв'язку з тим, що спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечитиме їх інтересам.

За статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положенням частин 3 та 4 статті 56 СК України за кожним з подружжя визнано право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, як і примушення до їх припинення, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Судом встановлено, що між сторонами склалися вкрай неприязні відносини, подружжя тривалий час не підтримує шлюбних відносин, шлюб носить формальний характер, відповідачем не запропоновано варіантів примирення, між сторонами тривають судові тяжби, а тому подальше збереження сім'ї суперечитиме їхнім інтересам.

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не були вжиті заходи щодо примирення подружжя та збереження сім'ї відповідно до ст. 111 СК України, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У матеріалах справи відсутня письмова заява відповідача на примирення. Крім цього, розгляд даної справи триває вже понад шість місяців і у відповідача була можливість запропонувати варіанти збереження сім'ї, однак цього не відбулося.

Враховуючи наведене, суд не зобов'язаний призначати строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу.

Таким чином, суд першої інстанцій, з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, встановивши, що сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку із чим шлюб підлягає розірванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 4 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак