Справа № 347/868/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2017 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі :

головуючої - судді: Крилюк М.І.,

секретаря : Терлюжак Н.П.,

представника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Яворівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до Яворівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що ОСОБА_2 з 1996року являється користувачем земельних ділянок загальною площею 1,7545га у АДРЕСА_1. Рішенням сесії Яворівської сільської ради №88 від 06.02.2012р. йому надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки. Під час виготовлення землевпорядною організацією ПП «Гектар» технічної документації представники сільської ради повідомили ОСОБА_2, що частина земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства передана у власність ОСОБА_4 на підставі рішення Яворівської сільської ради від 28.02.1997р. Проте, таке рішення в сільській раді відсутнє, а тому в державному акті про право приватної власності на землю ОСОБА_4 міститься посилання на неіснуюче рішення Яворівської сільської ради. Тобто, жодного рішення органу місцевого самоврядування про видачу державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,6240га ОСОБА_4 прийнято не було. Також відсутнє рішення про передання земельної ділянки йому у власність та акт виданий сільським головою без попереднього рішення сільської ради. Вважає, що приватизація земельної ділянки на користь ОСОБА_4 була проведена з грубим порушенням земельного законодавства та порядку виготовлення державного акту, а тому державний акт підлягає скасуванню. Просить позов задоволити.

Представник Яворівської сільської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що в архіві наявні документи, які свідчать про надання у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,6240га. На час виготовлення технічної документації ОСОБА_2 її не було відомо про те, що власником земельної ділянки являється ОСОБА_4 Вона особисто була на місці та обміри проводилися по словах позивача. Проте, коли в сільську раду звернулася дочка ОСОБА_4-ОСОБА_3 та представила державний акт вона повідомила землевпорядну організацію про припинення дій по приватизації даної землі, оскільки виникла помилка. Просить в позові відмовити.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона являється спадкоємницею майна після смерті ОСОБА_4 В 1991р. дана земельна ділянка була виділена її батькові ОСОБА_4 та в 1997році ним приватизована. За життя батько нею постійно користувався, а ОСОБА_2 даною землею ніколи не користувався. Також зазначила, що за життя батька позивач жодних претензій до даної землі не ставив та ніякого спору не було, а все почалося після смерті батька. Просить в позові відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ч.1 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. А згідно ст.ст.125-126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як встановлено в судовому засіданні рішенням сесії Яворівської сільської ради №88 від 06.02.2012р. позивачу ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в АДРЕСА_1, що передбачено вимогами ст.118 ЗК України, згідно якої громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи вбачається, що під час виготовлення землевпорядною організацією «Гектар» технічної документації було встановлено, що частина земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства передана у власність ОСОБА_4 на підставі рішення Яворівської сільської ради від 28.02.1997р.

Долучена до матеріалів справи копія державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 свідчить про те, що ОСОБА_4, жителю АДРЕСА_1 на підставі рішення Х сесії ІІ скликання Яворівської сільської ради від 28.02.1997р. дійсно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.6240га в АДРЕСА_1, для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається із матеріалів справи державний акт про право приватної власності на землю виданий ОСОБА_4 ще в 1997р., проте чому починаючи з 1997р. позивач ОСОБА_2 його не оскаржував суду не відомо.

Крім цього, ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації на земельну ділянку в 2012р., що свідчить про те, що йому було відомо про існування державного акту і в 2012р., однак він його до 2017р. не оскаржував, що свідчить про пропуск строку позовної давності.

Згідно ч.1ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В судовому засіданні представником позивача також не наводяться докази поважних причин пропущення позивачем даного строку та він не просить про його поновлення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом також встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 на ім»я ОСОБА_4 являється дійсним і жодних підстав для його скасування судом не встановлено.

Крім цього в 2012р. ОСОБА_2 звернувся до сільської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку та такий дозвіл він отримав на загальних підставах відповідно до зазначеного закону.

Із пояснень представника сільської ради вбачається, що позивач не був належним користувачем спірної земельної ділянки, відсутне рішенння Яворівської сради про передачу йому у власність вказаної земельної ділянки та згідно діючого на той час земельного законодавства вказана земельна ділянка йому на місцевості не виділялась так як відсутній акт встановлення межівників та меж на місцевості.

Допитаний в судвому засіданні представник позивача суду не пояснив на яких підставах позивач предендує на вказану земельну ділянку, не зазначив чи була вона у його користуванні і чи числиться за ним в погосподарських книгах.

Більше того із пояснень учасників процесу вбачається, що вказана земля належала померлому ОСОБА_4 на праві приватної власності, згідно державного акту на земельну ділянку і померлий був законнним користувачем землі, згідно вимог земельного законодавства .

Тобто, суду не представлено представником позивача жодних доказів якіб свідчили про те, що позивач може предендувати на вказану земельну ділянку.

А відповідно до ч.1.2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю і тільки в ласник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Таким чином, жодних законних підстав для позбавлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 суд не вбачає. Оскільки судом встановлено, що законним власником земельної ділянки площею 0.6240га в АДРЕСА_1, для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства. являється ОСОБА_4, який даною землею належним чином користувався. Державний акт про право власності на дану земельну ділянку виданий відповідного до діючого на той час земельного законодавства.

Крім цього, в процесі розгляду даної справи було встановлено, що власник земельної ділянки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1., а його спадкоємницею являється його дочка ОСОБА_3, яку було залучено до участі у даній справі в якості третьої особи.

Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.05.2017р. вбачається, що приватним нотаріусом проведена реєстрація спадкової справи, тобто ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 та на даний час належним чином здійснює її оформлення , а відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набутття права власності на будівлю чи споруду до особи переходить право на земельну ділянку на якій вони розміщені.

Згідно ч.1п г ст.81 ЗК України Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Тобто, з наведених обставин видно, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті батька, зокрема і земельну ділянку на яку при житті на ім»я ОСОБА_4 був виданий державний акт. А також як зазначила остання в судовому засіданні що її батько постійно користувався даною землею та вона належала йому на законних підставах.

Як вбачається із матеріалів справи жодних документів про те, що ОСОБА_2 належним чином користувався чи користується спірною землею, обробляв її, сплачував податок суду не представлено. Межі вказані з його особистих міркувань, які документально не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду та представником позивача не надано доказів, які б давали підстави визнати недійсним та скасувати державний акт серії НОМЕР_1 від 28.02.1997р. виданий на ім»я ОСОБА_4, а тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст.256-257, 328, 1216-1218, 1222, 1225 ЦК України, ст.ст.78,152 ЗК України та керуючись ст.ст. 214-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_2 до Яворівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю - відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.І. Крилюк