Дата документу 19.05.2017
Справа № 2-1133/10
Провадження № 4-с/334/14/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2017 р. Ленінський райсуд м.Запоріжжя у складі:

головуючого - Добрєва М.В.;

при секретарі - Матвієнко О.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність посадових осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на неправомірну бездіяльність посадових осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції щодо несвоєчасного винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відносно неї та просить суд зобовязати посадових осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції вчинити певні дії щодо скасування арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1, накладеного постановою № ВП 21913668 від 26.02.2010 р. про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Заявник, в обґрунтування своїх доводів, посилається на те, що 08.07.2010р.Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення по цивільній справі № 2-1133/2010 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за яким з відповідачів в солідарному порядку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 29204,77 грн. та судові витрати: держмито 262,44 грн. та ІТЗ в сумі 120 грн., а всього 29587,21 грн. На підставі виконавчих листів, виданих 27.07.2010 р., державним виконавцем Ленінського ВДВС ЗМУЮ, було відкрито виконавче провадження та постановою № ВП 21913668 від 26.02.2010 р. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

В процесі виконання рішення суду, основним боржником ОСОБА_2 була у повному обсязі сплачена вся заборгованість за кредитом та судові витрати, та державним виконавцем знято арешти з усього його майна.

Тому, 25 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Дніпровського ( Ленінського) ВДВС із заявою про надання інформації щодо наявності або відсутності в провадженні ВДВС виконавчих проваджень, у яких вона є боржником. Листом № 20843 від 27.04.2016 року за підписом начальника Дніпровського ВДВС ОСОБА_4 її було проінформовано, що 04.05.2011 року державним виконавцем Ленінського ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого листа за № 2-1133 виданого 27.07.2010 року Ленінським районним судом стягувачу без виконання. Станом на 24.04.2016 року повторно виконавчий лист стягувачем до виконавчої служби не предявлявся, за вказаним виконавчим листом виконавче провадження не відкривалося. Проте, у державному реєстрі заборон міститься інформація про арешт рухомого та нерухомого майна, накладеного в межах виконавчого провадження № 21913668, що належить скаржнику на праві приватної власності, який державний виконавець відмовляється зняти.

Тому, ОСОБА_1 вважає дії посадових осіб Дніпровського ВДВС Запорізького міського управління юстиції щодо відмови в знятті арешту з її майна незаконними, та просить зобовязати їх скасувати арешти, накладені на все її майно.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 вимоги підтримали у повному обсязі, на обставинах, викладених у скарзі наполягають, просять її задовольнити.

Державний виконавець Дніпровського ВДВС ОСОБА_6, проти скарги заперечує, надав суду письмові пояснення на скаргу, просить розглянути її на розсуд суду.

Представник зацікавленої особи ПАТ КБ «Приватбанк»- ОСОБА_7, надав суду письмові заперечення на скаргу, проти обставин викладених у ній заперечує, просить в її задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та розглянувши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 Цивільно-процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

08.07.2010р.Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення по цивільній справі № 2-1133/2010 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за яким з відповідачів в солідарному порядку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 29204,77 грн. та судові витрати: держмито 262,44 грн. та ІТЗ в сумі 120 грн., а всього 29587,21 грн. На підставі виконавчих листів, виданих 27.07.2010 р., державним виконавцем Ленінського ВДВС ЗМУЮ, було відкрито виконавче провадження та постановою № ВП 21913668 від 26.02.2010 р. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження /а.с.51-52,82/.

В процесі виконання рішення суду, 01.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме через відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

25.04.2016 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до начальника Дніпровського ВДВС із заявою про надання інформації щодо наявності або відсутності в провадженні ВДВС виконавчих проваджень, у яких вона є боржником та 06.06.2016 р. з повторною заявою /а.с.59,60/. Листом № 20843 від 27.04.2016 року за підписом начальника Дніпровського ВДВС ОСОБА_4 її було проінформовано, що 04.05.2011 року державним виконавцем Ленінського ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого листа за № 2-1133 виданого 27.07.2010 року Ленінським районним судом стягувачу без виконання, та повторно виконавчий документ не був предявлений до виконання /а.с.61/.

Також, листом начальника Дніпровського ВДВС від 09.06.2016 р. № 25910, їй було повідомлено, що згідно п.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому ) органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження іа рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнений виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження, тому на підставі ви ще викладеного, арешт не може бути знятий /а.с.63/.

Відповідно до ст.19 Конституції України - органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державної виконавчої служби чи іншої посадової особи ДВС під час виконання судових рішень у цивільних справах» одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до загальних правил, встановлених ч.ч. 6-7 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом.

Однак, судом встановлено, що на теперішній час законні підстави для продовження арешту відсутні, оскільки, постановою державного виконавця від 17.03.2010 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відкритого на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 2-880/10 від 21.01.2010р., згідно п.8 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» у звязку із повним фактичним виконанням згідно виконавчого документа. 01.11.2013 року держвиконавцем було винесено постанову, якою виконавчий документ № 2-1133/10, виданий 27.07.2010р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя повернутий стягувачу, при цьому арешти та заборони відчуження, накладені на майно ОСОБА_1 не скасовані, скаржник не може вільно розпоряджатись своєю квартирою, рухомим майном та грошовими кошлтами.

Окрім цього, сам державний виконавець підтверджує всі вищевикладені обставини та не заперечує проти зняття арешту за рішенням суду.

Тому, дії посадових осіб Дніпровського ВДВС Запорізького міського управління юстиції, щодо відмови в знятті арештів з майна скаржника, суд вважає незаконними, а постанови такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до частин 1-2 ст. 381 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи вищевикладене і керуючись ст.ст. 383, 386, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Дніпровського відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_8 від 25.11.2010 р. ВП № 21913668 про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження .

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Запорізької області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.