27.05.2017 227/3574/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Здоровиці О.В.

при секретарі Сисенко Ю.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

третя особа ОСОБА_6, ОСОБА_7

представник третьої особи ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_9 сільської ради Добропільського району Донецької області про визнання недійсним заповіту, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить визнати заповіт, складений 28.08.2015 року її чоловіком ОСОБА_10 на випадок смерті недійсним. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що ОСОБА_10Й є її чоловіком. Від вказаного шлюбу вони мають двох дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7. 07.03.2016 року її чоловік помер. Вона разом з дітьми, як спадкоємці першої черги, в установлений законом строк, звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10. Від нотаріуса позивачка дізналася, що її чоловік за життя склав заповіт, яким заповідав все своє майно, яке йому буде належати на момент смерті, невідомій жінці, а саме ОСОБА_3. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області. Вважає, що вказаний заповіт є недійсним, так як вона з чоловіком, до дня його смерті, проживали разом і ніяких розмов, про те, що він має намір заповідати все своє майно іншій особі, яка не є ні родичем, ні знайомою у них ніколи не було. Після того, як вона дізналася про наявність заповіту вона звернулась до поліції. Після перевірки її заяви було встановлено, що з пояснень громадянина ОСОБА_11, її чоловік за життя продав земельний пай матері останнього ОСОБА_3 про що і склав заповіт. Вважає, що даний заповіт був складений її чоловіком під впливом обману, помилки або ж в момент його вчинення чоловік не усвідомлював значення своїх дій. Вважає, що під час вчинення та посвідчення заповіту волевиявлення її чоловіка не було вільним та не відповідало його внутрішній волі та він не розумів реальні правові наслідки від своїх дій. На думку позивача, враховуючи висновки органу поліції за її заявою, її чоловік за життя складаючи заповіт на все своє майно на користь відповідача фактично вважав, що він здійснює угоду купівлі-продажу земельного паю, який йому належав. Враховуючи наведене позивачка вважає, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, тому просить визнати недійсним заповіт.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача з підстав викладених в ній та зазначила, що спірний заповіт є недійсним, так як волевиявлення померлого ОСОБА_10 при складанні заповіту 28.08.2015 року не відповідало його волі, так як його воля була направлена на укладення угоди про продаж ОСОБА_3 лише земельної ділянки, про що свідчить висновок Добропільського відділення поліції, який був складений за наслідками розгляду заяви позивача зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_12, який є сином відповідача поясняв, що ОСОБА_10 при житті продав земельний пай його матері ОСОБА_3, склавши заповіт на її користь. Також представник позивача зазначила, що враховуючи те, що в 2015 році існував мораторій на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, вважає, що передати землю ОСОБА_3 іншим шляхом було не можливо, тому і був складений заповіт, при складанні якого волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, так як він мав намір передати лише одну земельну ділянку і ніяк не передавати все своє майно на користь відповідача.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позові і суду пояснила, що з ОСОБА_10, до дня його смерті вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі. Вони проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2015 році чоловік захворів, грошей на лікування не було. В літку 2015 року у неї з чоловіком була розмова з приводу того, де взяти гроші на його лікування. В ході розмови вони прийшли до того, що він продасть земельний пай, який до нього перейшов у спадщину після смерті його матері. Вона погодилась з ним. Ій відомо, зі слів ОСОБА_10, що вказаний земельний пай він мав намір продати ОСОБА_12. Через деякий час, теж в літку 2015 року, коли вона повернулася з роботи додому, їй сусіди повідомили про те, що до двору приїзжала якась імпортна машина і її чоловік кудись їздив. У чоловіка вона дізналась, що це приїзжали люди, яким він продав земельний пай і вони їздили його оформлювати. Ні про який заповіт він їй не казав. Згодом, коли чоловік помер, в травні місяці 2016 року до неї звернувся ОСОБА_12 і просив дати йому документи на землю, яка перейшла до ОСОБА_10 у спадщину після смерті його матері, яку останній за життя йому продав. Вона у ОСОБА_12 поцікавилася за скільки ОСОБА_10 продав йому земельний пай, на що ОСОБА_12 сказав, що пай було продано за 15 тисяч гривень. Вона відмовила ОСОБА_12 в цьому, так як не мала до цієї землі ніякого відношення. Через деякий час ОСОБА_12 знов приїзжав до неї і знов просив дати йому документи на вказаний земельний пай, який нібито він буде переоформляти на її сина ОСОБА_13, намагався мирно домовитися щодо цього паю. Також ОСОБА_12 попросив у неї документи на будинок за адресою с.Світле вул.Студентська, 4. Це викликало у неї підозри і вона відмовилася надавати ОСОБА_12 ці документи. А в липні 2016 року, звернувшись до нотаріуса, з метою прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, вона дізналася про те, що чоловік за життя склав заповіт, яким передав все своє майно відповідачу.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що доводи позивача є необґрунтованими. Зазначив, що будь-яких доказів, які б свідчили про те, що на момент складення заповіту ОСОБА_10 був недієздатними або знаходився в такому стані, внаслідок якого він не розумів значення своїх дій суду надано не було. Тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що ОСОБА_3 не була сторонньою особою для ОСОБА_10, так як перебувала з ним у дружніх відносинах, підтримувала його під час його хвороби, надавала останньому власні кошти для його лікування, в яких він мав потребу, що можливо і стало підставою для складання ним заповіту на користь ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала і суду пояснила, що з ОСОБА_10 вона познайомилася в літку 2015 року у зв»язку з тим, що він приходив до неї в м.Білицьке за допомогою, так як вона займається нетрадиційною медициною. Коли вона дізналася, про його діагноз, то сказала, що йому вона нічим не зможе допомогти, так як потрібно медичне втручання. Він розказав їй про його тяжке життя, про те, що сини у нього неблагополучні, жінка забирає у нього гроші і попросив у неї гроші на лікування. Вона пожаліла його і дала йому один раз 15 тисяч гривень, другий раз 2 тисячі гривні. Гроші вона давала йому без вимоги їх повернути, бо вона його пожаліла, так як він потребував лікування, а його сім»я йому не допомогала. Щодо заповіту зазначила, що рішення про складання заповіту ОСОБА_10 приймав самостійно. Він подзвонив їй і попросив приїхати до нього. Сказав їй, що він хоче бути вдячній їй і тому бажає скласти на неї заповіт. Вона приїхала і вони пішли до сільської ради, де він склав на неї заповіт. Ніякої домовленості між нею та ОСОБА_10 про те, що за кошти, що вона йому дала останній передасть їй землю не було. Також зазначила, що ОСОБА_12 є її сином.

Згодом після допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_12, відповідачка на запитання суду пояснила, що гроші ОСОБА_10 вона не просто давала, а позичила і він їй повинен був їх повернути. Так як у нього не було грошей вони домовились про те, що ОСОБА_10 оформить земельний пай, який він успадкував від своєї матері, здасть його в оренду і внаслідок оплати за оренду віддасть їй запозичені йому гроші. Для оформлення на своє ім.»я земельного паю, який йому належав після смерті його матері ОСОБА_10 надав їй довіреність на ведення він його імені цієї справи. Коли вони оформили довіреність, в цей же день ОСОБА_10 сказав їй, що він боїться, що за життя не встигне все це зробити і тому боючись піти з життя не віддавши їй кошти вирішив скласти на неї заповіт. При цьому відповідач не заперечувала, що маючи намір скласти заповіт на її ім.»я ОСОБА_10 мав на увазі майно у вигляді вищевказаного земельного паю. Також зазначила, що їй невідомо чому ОСОБА_10 склав заповіт на все майно. Вважає, що це була його воля.

Представник відповідача ОСОБА_9 сільської ради ОСОБА_5 позов не визнала і суду пояснила, що вона як посадова особа ОСОБА_9 сільської ради здійснювала повноваження нотаріуса в частині посвідчення заповітів. В серпні 2015 року до неї в кабінет прийшов ОСОБА_10 разом з ОСОБА_3 з метою скласти заповіт від ім.»я ОСОБА_10. Залишившись з ОСОБА_10 в кабінеті на одинці, вона провела з ним бесіду, а саме з»ясувала чому він прийшов і дізналася, що він хоче скласти заповіт на все своє майно на ім.»я ОСОБА_3, яка не приходилась йому родичкою, а лише була його знайомою. Як житель с.Світле вона знала про те, що у ОСОБА_10Й є дружина і два сина, тому вона поцікавилась чому саме на користь ОСОБА_3 ОСОБА_10 бажав скласти заповіт, з пояснень останнього вона дізналася, що йому потрібні кошти на лікування і ці кошти йому надає саме ОСОБА_3. Після цього був складений заповіт, який був прочитаний ОСОБА_10 і ним підписаний. Щодо майна у вигляді земельного паю ОСОБА_10 нічого їй не говорив. Після цього, в жовтні місяці 2015 року до неї, як до нотаріуса приходили позивачка та ОСОБА_10 і оформлювали довіреність на отримання позивачкою від імені ОСОБА_10 коштів. Будь-яких ознак того, що ОСОБА_10 під час складання заповіту був в стані, який не дозволяв би йому розуміти значення тих дій, що відбувалися нею не було встановлено. На питання суду представник відповідача пояснила, що наслідки складання заповіту на все його майно вона йому не роз»яснювала. Також ОСОБА_5 пояснила, що під час посвідчення заповіту ОСОБА_10 вона роз»яснила йому лише про те, що після складення цього заповіту він, в будь-який час після його посвідчення, може його змінити або скласти новий заповіт.

Третя особа ОСОБА_6 позов підтримав і просив задовольнити. Пояснив, що в серпні 2015 року до нього подзвонив ОСОБА_12 і пропонував питав його чи не проти він, що він візьме в оренду земельний пай, який належав в порядку спадкування його батькові, після смерті матері останнього. Він не заперечував проти цього. ОСОБА_12 сказав йому, що він візьме документи і почне переоформлювати вказану земельну ділянку. Після цього, коли батько вже помер, він дізнався про те, що батько нібито написав заповіт на своє майно на ім.»я ОСОБА_3. Він з цього приводу спілкувався з ОСОБА_12, але останній сказав йому, щоб вони віддали їм 20 тисяч гривень і вони відмовляться від майна.

Третя особа ОСОБА_7 підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_10, дружиною якої є позивачка. Останні мешкали разом. Позивачка завжди піклувалася про свого чоловіка. Але, ОСОБА_10 зловживав алкогольними напоями і в цьому стані завжди ображав ОСОБА_1. В такому стані він виганяв її з дому і їй приходилось уходити на деякий час з дому. Перед смертю, ОСОБА_10 хворів і за ним весь час доглядала ОСОБА_1, його дружина.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона знає сім»ю ОСОБА_10 дуже давно. Дружиною останнього є ОСОБА_1 Вони завжди жили разом, але ОСОБА_10 зловживав алкогольними напоями та в стані сп»яніння виганяв ОСОБА_1 з дому. Ій відомо, що в кінці серпня 2015 року до двору ОСОБА_10 приїзжали якість люди, а саме якась жінка на імпортному автомобілі і ОСОБА_10 з ними кудись їздив. В цей же день вона побачила ОСОБА_1 і спитала у неї про те, хто це до них на такому автомобілі приїзжав, на що ОСОБА_1 їй пояснила, що їй про це невідомо. Також пояснила, що до вказаного випадку у свідка з ОСОБА_10 була розмова, з якої вона дізналася від останнього, що він мав намір продати земельну ділянку, яку він успадкував після смерті своєї матері з метою отримати гроші на своє лікування. З приводу іншого його майна, а саме будинку, земельної ділянки, яка йому належить та мопеду він казав їй, що має намір залишити це майно своєму синові ОСОБА_16.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він є рідним сином відповідачки ОСОБА_3. Померлого ОСОБА_10 він знав як мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, на якого за родом своєї діяльності в минулому (дільничий інспектор Добропільської міліції) складав протоколи про вчинення насильства у сім»ї. Зазначив, що йому відомо, що його мати позичала ОСОБА_10 гроші в загальній сумі 17 тисяч гривень, а саме один раз 15 тисяч гривень, другий раз 2 тисячі гривень. Гроші ОСОБА_10 мати передавала в його присутності. Також зазначив, що він дійсно співробітнику поліції Андренко в телефоному режимі давав пояснення щодо земельного паю, який належав ОСОБА_10. Його пояснення полягали в тому, що він сказав Андренко, що йому відомо, що ОСОБА_10 на ім.»я його матері склав заповіт. Ні про яку купівлю-продаж земельної ділянки він Андренко не казав.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третіх осіб, дослідивши матеріали справи судом встановлено.

Позивачка ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-НО № 362653 від 20.08.2014 року (а.с.52).

Треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є рідними синами ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвами про народження останніх (а.с.53).

Свідоцтвом про смерть серія І-НО № 943043, яке видано виконкомом ОСОБА_9 сільради Добропільського району Донецької області від 09.03.2016 року(а.с.51) підтверджується, що ОСОБА_10 помер 07 березня 2016 року.

Також судом встановлено, що 28.08.2015 року ОСОБА_10 на випадок смерті склав заповіт, який був посвідчений секретарем Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 165, що підтверджується копією заповіту (а.с.62) та інформаційною довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44471519 від 15.07.2016 року (а.с.49).

Відповідно до змісту заповіту ОСОБА_10 від 28.08.2015 року (а.с.62) вбачається, що останній на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він по закону буде мати право, заповів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зі змісту заповіту вбачається, що під час його складання секретарем сільської ради заповідачу- Кутіна О.Й. було роз»яснено зміст ст.1234, 1235, 1307 ЦК України. Даний заповіт був записаний секретарем ради зі слів ОСОБА_10, до його підписання був прочитаний вголос заповідачем і власноручно ним підписаний у присутності секретаря Світлівської сільської ради ОСОБА_5, яка перевірила особу заповідача, його дієздатність і посвідчила вказаний заповіт.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач вважаючи заповіт ОСОБА_10 недійсним посилався на те, що волевиявлення заповідача достовірно не було встановлено, і заповідач внаслідок або обману, або помилки не розумів значення наслідків своїх дій. Позивач вважає, що заповідач не мав наміру заповідати все своє майно ОСОБА_3, а мав намір передати останній лише частину свого майна у вигляді земельної ділянки, яку він отримав у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_17.

З копії спадкової справи № 75/2016 від 15.07.2016 року до майна померлого 07.03.2016 року ОСОБА_10 вбачається, що в установлений шестимісячний термін після смерті спадкодавця до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулися дружина останнього ОСОБА_1 (а.с.45) та ОСОБА_3 (а.с.60).

З заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а саме синів спадкодавця (а.с.46-47) вбачається, що в строк, передбачений ст.1270 ЦК України, останні, згідно ст.1274 ЦК України, відмовились від прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_10 на користь своєї матері ОСОБА_1.

З матеріалів справи судом встановлено, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_10 на праві власності належали дві земельні ділянки, а саме на підставі державного акту на право приватної власності на землю (а.с.13) та на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.12.2015 року (а.с.34), що підтверджується матеріалами спадкової справи.

У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (частина перша ст. 1234 ЦК України).

Відповідно до ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Частинами 3 та 4 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підстави недійсності заповіту визначені статтею 1257 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Оскільки права позивача, як спадкоємця першої черги за законом, порушені у зв'язку із вчиненням її чоловіком заповіту на користь відповідача, він є заінтересованою особою, повноважною пред'являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини 2 ст. 1257 ЦК України.

Згідно із частиною 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

У сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють нотаріальні дії, передбачені ст.37 ЗУ «Про нотаріат», в тому числі і посвідчують заповіти (крім секретних).

Відповідно до ст.39 ЗУ «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

У відповідності із статтею 7 Закону "Про нотаріат" посадові особи виконавчих комітетів, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України,

постановами Верховної ОСОБА_17 України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що заповіт ОСОБА_10 від 28.08.2015 року був посвідчений секретарем Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області ОСОБА_5 (а.с.62).

Загальні правила вчинення нотаріальних дій передбачені главою 4 розділу ІІІ ЗУ «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 44 ЗУ «Про нотаріат», під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

Зі змісту вишевказаної статті також вбачається, що нотаріус під час посвідчення правочинів зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. В становлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 року затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування (далі Порядок № 3306/5).

Відповідно до п.1.5 розділу І Порядку № 3306/5, посадові особи органів місцевого самоврядування зобов'язані сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Аналізуючи наведені норми вбачається, що при посвідченні заповітів, посадові особи органів місцевого самоврядування повинні роз»яснювати громадянам їх права, обов»язки з метою з»ясування дійсних намірів особи, яка бажає посвідчити заповіт. Крім цього посадові особи органів місцевого самоврядування повинні роз»яснювати про наслідки вчинювальних нотаріальних дій з метою розуміння стороною правочину значення своїх дій.

З метою дотримання вимог діючого законодавства, при посвідченні заповіту ОСОБА_10, секретар Світлівської сільської ради ОСОБА_5 повинна була роз»яснити заповідачу права, передбачені:

статтею 1234 ЦК України, а саме право на заповіт;

статтею 1235 ЦК України, а саме право на призначення спадкоємців, право на позбавлення спадщини будь-якої особи з числа спадкоємців за законом.

статтею 1236 ЦК України, а саме право заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, яке полягає в тому, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

статтею 1237 ЦК України, а саме право зробити заповідальний відказ

статтею 1240 ЦК України - право заповідача на покладення на спадкоємця інших обов'язків

статтею 1242 ЦК України - право на заповіт з умовою

статтею 1243 ЦК України право на підпризначення спадкоємця

статтею 1247 ЦК України право на встановлення сервітуту у заповіті.

З наданих в судовому засіданні пояснень секретаря Світлівської сільської ради ОСОБА_5 судом встановлено, що остання належним чином права ОСОБА_10 під час посвідчення 28.08.2015 року його заповіту не роз»яснювала. З її пояснень судом встановлено, що остання лише спитала у ОСОБА_10 про те, на яке майно він бажає скласти заповіт і на користь кого. Також судом було встановлено, що секретарем сільради - ОСОБА_5 взагалі не роз»яснювалось ОСОБА_10 його право, передбачене ст.1236 ЦК України, а саме про те, що він може скласти заповіт як на усе майно, яке у нього є, так і на його частину.

Крім того, судом встановлено, що секретарем ради зовсім не роз»яснювались заповідачу правові наслідки складання ним заповіту на все майно, а саме про те, що заповідаючи все майно ОСОБА_3 він фактично позбавляє права на майно, що залишиться після його смерті своїх родичів, тобто дружину та двох синів. При цьому суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні ОСОБА_5 зазначала, що їй як жителю с.Світле було достовірно відомо про те, що ОСОБА_10 має дружину та двох синів.

Таким чином, суд вважає, що при посвідченні заповіту дійсні наміри ОСОБА_10 секретарем ради, яка посвідчувала заповіт, з»ясовані не були, тобто фактично не було встановлено чи розуміє заповідач умови правочину та його правові наслідки.

Тому суд вважає, що при посвідченні заповіту не було встановлено чи відповідало волевиявлення заповідача його волі, а саме чи дійсно волевиявлення останнього було направлено на передачу всього свого майна або він мав намір заповідати лише частину свого майна.

Приходячи до цього висновку суд бере до уваги не тільки пояснення представника відповідача ОСОБА_5, а і пояснення позивача, свідка ОСОБА_15, а також пояснення відповідача ОСОБА_3.

Так, з пояснень позивача судом було встановлено, що між нею та її чоловіком, в серпні 2015 року, була розмова щодо продажу земельної ділянки, яку ОСОБА_10 отримав у спадщину після смерті своєї матері і мав намір відчужити з метою отримання коштів. З пояснень позивача також вбачається, що наміру відчужувати інше майно, яке належало ОСОБА_10 останній не мав.

Зі свідчень свідка ОСОБА_15 судом також встановлено, що в серпні 2015 року в розмові з ОСОБА_10 останній стало відомо про те, що ОСОБА_10 мав намір віддати комусь земельний пай, який залишився йому у спадок після його матері і отримати за це кошти. Також з розмови з ОСОБА_10 їй було відомо, що останній бажав після своєї смерті залишити своє майно у вигляді будинку, земельної ділянки, що йому належала та мопед своєму синові ОСОБА_16.

Крім цього, з пояснень відповідача ОСОБА_3 судом встановлено, що перед тим як вона разом з ОСОБА_10 прийшли посвідчувати заповіт до ОСОБА_9 сільської ради, останній мав намір скласти заповіт на її ім.»я лише щодо земельної ділянки, з приводу оформлення якої він видав їй довіреність від 28.08.2015 року на ведення справ від його імені.

З довіреності, яку суду надано відповідачем ОСОБА_3М.(а.с.33) вбачається, що вказана довіреність була видана ОСОБА_10 28.08.2015 року і посвідчена приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області. Вказаною довіреністю ОСОБА_10 уповноважував ОСОБА_3 представляти його інтереси в усіх органах щодо оформлення його спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті його матері ОСОБА_17.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.12.2015 року підтверджується, що за ОСОБА_10 визнано право власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_17, яка померла 15.02.2001 року, що належала останній згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0121683 від 27.06.1997 року розміром 7,85 в умовних кадастрових гектарах.

З пояснень відповідача ОСОБА_3 також судом встановлено, що саме на оформлення земельної ділянки, зазначеної в вищевказаному рішенні суду, ОСОБА_10 надавав їй довіреність на ведення справи від його ім.»я і саме вона оформлювала і оплачувала всі витрати пов»язані з оформленням спадкових справ ОСОБА_10 на дану земельну ділянку.

На думку суду, про те, що волевиявлення ОСОБА_10, при складанні заповіту, було направлено на передачу ОСОБА_3 саме однієї земельної ділянки, яка йому належала, свідчить і зміст заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини (а.с.60), з якою вона звернулась до нотаріуса. Так, зміст цієї заяви свідчить про те, що ОСОБА_3 зазначала, що спадкове майно після смерті ОСОБА_10, яке вона приймає складається з права на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Добропільське» с-ща Світле Добропільського району Донецької області, розміром 7,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало ОСОБА_17, яка померла 15.02.2001 року, спадщину після смерті якої оформив її син ОСОБА_10, згідно рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.12.2015 року, яке набрало чинності 29.12.2015 року.

Тобто, вказане ще раз підтверджує пояснення ОСОБА_3 з приводу того, що між ОСОБА_10 і нею, перед посвідченням заповіту була розмова з приводу майна, яке ОСОБА_10 мав намір їй заповісти, а саме з приводу вищевказаної земельної ділянки, яку вона після посвідчення заповіту і намагалася оформити належним чином від імені ОСОБА_10 на підставі виданої їй довіреності від 28.08.2015 року.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що волевиявлення ОСОБА_10, під час складання заповіту, особою, що посвідчувала заповіт(секретарем сільради) не було достовірно з»ясовано і тому суд вважає, що посвідчення заповіту на все майно не відповідало внутрішній волі ОСОБА_10 в силу його юридичної необізнаності та не роз»яснення йому прав та правових наслідків складання вказаного заповіту.

Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, на підставі ст.1257 ЦК України підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача до ОСОБА_9 сільської ради, то суд вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, так як пред»явлені до неналежного відповідача.

На підставі ст..89 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягнення понесені останньою судові витрати.

Керуючись ст.ст 10, 11, 60, 212-216, 223 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_9 сільської ради Добропільського району Донецької області про визнання недійсним заповіту, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Визнати заповіт від 28.08.2015 року, складений в с.Світле Добропільського району Донецької області від імені ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця р-н «Більшовик» Авдіївського району Донецької області, ідентифікацій номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та посвідчений секретарем Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за № 165 недійсним.

В частині позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_9 сільська рада Добрпоільського району Донецької області відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,21 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 21 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 22 травня 2017 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 27 травня 2017 року

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В.Здоровиця

22.05.2017