Справа № 454/1751/16 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/2019/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: апелянта(позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, адвоката Івасюти Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Волсвинської сільської ради Сокальського району Львівської області, Відділу держгеокадастру у Сокальському районі Львівської області про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, спонукання до видачі державних актів та стягнення судових витрат,-

в с т а н о в и л а:

В червні 2016р. ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_5, Волсвинської сільської ради Сокальського району Львівської області та відділу держгеокадастру у Сокальському районі Львівської області про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, спонукання до видачі державних актів.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 02.12.2016р. залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 до відділу Держземагенства у Сокальському районі про спонукання до видачі державних актів та тстягнення судових витрат.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Волсвинської сільської ради Сокальського району Львівської області, Відділу держгеокадастру у Сокальському районі Львівської області про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, спонукання до видачі державних актів та стягнення судових витрат- відмовлено.

Дане рішення оскаржила позивачка ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що з рішенням суду не погоджується та вважає, що висновки суду є невірними та не відповідають обставинам справи. Зокрема покликається на те, що доводи відповідачів про нібито самовільне захоплення нею земель сільської ради взагалі є надуманими та безпідставним, оскільки рішенням від сесії Волсвинської сільської ради їй було надано дозвіл на виготовлення з урахуванням умов державних стандартів, норм і правил проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 0.5000 га, а фактично вони користуються ділянкою площею 0.4395 га. Також, зазначає, що право суміжного землекористувача ОСОБА_7 вони не порушували оскільки спору відносно межі між суміжними господарствами не існує ( а саме межа від А До Б згідно абрису 2). Жодним чином не порушені інтереси сільської ради, оскільки саме відповідачем ОСОБА_5 була самовільно створена дорога за рахунок земель сільської ради, які на генплані села позначені як (поле). Окрім того, зазначає, що позиція сільської ради стосовно їхнього позову фактично є знущанням та завдає їй, літній людині, моральних страждань, оскільки дренажний рів був створений у 2014р., після чого 09.07.2015 р. знаючи про його існування, рішенням сесії сільської ради від 09.07.2015р. було надано дозвіл на виготовлення документації для відведення земельних ділянок площею 0.50 га та, 0.25га з подальшою передачею їх у власність. Для підготування документацій нею було затрачено значних коштів, зусиль та часу, а тому заперечення позову сільською радою, вважає не правомірним. Відтак просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити та визнати за нею ОСОБА_2 право на приватизацію земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та ділянки площею 0,4395 га для ведення особистого селянського господарства без погодження меж із суміжними землекористувачами.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5, представник відповідача Волсвинської сільської ради Сокальського району Львівської області, будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їм поштового відправлення, не прибули, від представника Волсвинської сільської ради Сокальського району Львівської області поступило клопотання про розгляд справи у його відсутності. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта(позивача) ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 та адвоката Івасюти Л.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що межі земельної ділянки площею 0,4395 га за кадастровим номером НОМЕР_1 межують із земельною ділянкою ОСОБА_5, землями Волсвинської сільської ради, а також із ділянкою загального користування. Позивачка ОСОБА_2 самовільно зайняла дорогу, що веде до господарства ОСОБА_5, що підтверджується актом земельної комісії від 17.08.2016 року. В зв'язку із чим, акт приймання-передачі межових знаків не погоджено сільським головою та суміжним землекористувачем ОСОБА_5.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 отримала у спадок житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААМ №221473(а.с.8)

Як вбачається із реєстраційного посвідчення виданого Львівським обласним державним комунальним БТІ та ЕО від 24 червня 1998р., власником будинку в АДРЕСА_1 є ОСОБА_2(а.с.9)

Згідно Рішення №757 Волсвинської сільської ради від 09 липня 2015р. надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення з урахуванням умов державних стандартів, норм і правил проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,50га в межах с. Волсвин Сокальського району Львівської області, які перебуватимуть у її користуванні з подальшою передачею у власність. Розроблений та погоджений проект землеустрою після отримання витягу про присвоєння кадастрового номеру подати на затвердження чергової сесії сільської ради.

Також згідно цього ж рішення №757 позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,25га.

Разом з тим судом встановлено і вбачається із матеріалів справи, що земельна ділянка площею 0,4395га за кадастровим номером НОМЕР_1 межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 та землями Волсвинської сільської ради, а також із ділянкою загального користування. Позивачка ОСОБА_2 самовільно зайняла дорогу, що веде до господарства ОСОБА_5, що підтверджується актом земельної комісії від 17.08.2016 року.

У зв'язку із вищевказаним акт приймання-передачі межових знаків не погоджено сільським головою та суміжним землекористувачем ОСОБА_5.(а.с.14)

Земельна ділянка площею 0,2500 га за кадастровим номером НОМЕР_1 межує із землями загального користування та землями Волсвинської сільської ради. Акт приймання-передачі межових знаків також не погоджено сільським головою.(а.с.13)

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорені або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Відмова відповідачів від погодження меж спірної земельної ділянки ґрунтується на тому, що позивач самовільно дорогу, що веде до господарства ОСОБА_5.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України" Про місцеве самоврядування в Україні" виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Отже, указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Стаття 16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушених прав та інтересів у суді.

Усунення перешкод у реалізації права на приватизацію земельної ділянки шляхом визнання права на приватизацію без погодження меж із суміжним землекористувачем як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

Частиною 3 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

За таких обставин колегія суддів, приходить до висновку, що дана вимога позивача не узгоджується із способами захисту прав на земельну ділянку, визначеними ст. 152 ЗК України.

Крім того, згідно ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Із врахуванням наведеного, колегіє суддів вважає безпідставними твердження апелянта про те, що суд не дав належної оцінки усім доказам по справі, так як оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України, а тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета