Справа № 590/1085/15-ц
Провадження № 6/590/11/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 р.

Ямпільський районний суд Сумської області

в складі: головуючого-судді - Сатарової О.В.,

при секретарі - Данченко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ямпіль Сумської області справу за поданням старшого державного виконавця Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним поданням, погодженим з начальником цього відділу ДВС, в якому просить тимчасово обмежити боржника фізичну особу ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним своїх зобовязань за виконавчими провадженнями №52377086 від 28.09.2016 року, №52318584 від 22.09.2016 року, № 50874457 від 19.04.2016, про стягнення заборгованості у розмірі 15 338,65 грн. на користь ПАТ КБ «Приват Банк», обґрунтовуючи його тим, що рішення суду не виконуються, не дивлячись на те, що державним виконавцем вживаються усі, передбачені чинним законодавством заходи примусового виконання рішень, боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями, загальна сума боргу с урахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій складає 19067,55 грн.

В судове засідання старший державний виконавець Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 не зявився, надав клопотання про розгляд подання без його участі /а.с.16 /

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ.

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань (п. 5).

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

У п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» закріплене право державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

З матеріалів справи вбачається наступне.

На виконанні Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби перебуває три виконавчих документа про стягнення боргу з боржника ОСОБА_2, а саме:

-виконавчий лист, виданий Ямпільським районним судом Сумської області 11.01.2016 року по справі №590/1085/15-ц, провадження № 2/590/15/16 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 420 грн. /а.с. 5/

-виконавчий лист, виданий Ямпільським районним судом Сумської області 11.01.2016 року по справі №590/1085/ 15-ц , провадження № 2/590/15/16 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором без номеру від 29.05.2008 року у сумі 15 338 грн 65 коп. /а.с.4/;

-виконавчий лист, виданий Ямпільським районним судом Сумської області 11.01.2016 року по справі №590/1085/ 15-ц, , провадження № 2/590/15/16 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» судового збору у сумі 1 218 грн.00 коп. /а.с.6/.

Згідно постанов про відкриття виконавчого провадження від 22.09.2016 року, 19.04.2016, 28.09.2016, державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаних виконавчих листів, боржнику надано строк для самостійного виконання /а.с. 7-8/.

Відповідно до ч.1, 4 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування і може бути обмежена у здійсненні такого права лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в ч. 1 цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Положення ст.377-1 ЦПК України є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії виконання судових рішень, ухвалених незалежно від виду судочинства та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до положення ч. 2 статті 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника/ керівника боржника - юридичної особи тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за поданням державного виконавця за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника/ керівника боржника - юридичної особи від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце тільки у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Державним виконавцем не надано доказів того, що ним відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» було вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання постанови або всі вони виявилися безрезультатними.

До речі, державний виконавець не повідомив боржника про направлення до суду подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду щодо нього, як це передбачено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5.

Дане подання обумовлене лише тим, що ОСОБА_2 не виконано рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем було перевірено майновий стан боржника. З метою виявлення майна, на яке можливо здійснити стягнення, було здійснено ряд запитів /а.с. 9,11/, та сформовано інформаційні довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна /а.с.13/ - заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, яке належить боржнику. За ОСОБА_2 зареєстровано право власності на ХТ 81024 та ІЖ 271751568 / а.с.12/ За боржником ОСОБА_2 не виявлено відкритих рахунків / а.с. 14/, інформація стосовно боржника щодо сплати сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня /зворот а.с. 14/, інформація щодо останнього місця роботи, а також інформація стосовно боржника, як особи, яка працює за трудовим або цивільно правовим договором відсутня /зворот а.с. 14/, боржник ОСОБА_2В, як платник податків, на обліку в органах ДПС не перебуває, пенсію не отримує / а.с.14/. Крім того державним виконавцем 14.11.2016 року було здійснено виклик боржника ОСОБА_2 до Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби для надання пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документу за № 2/590/15/16 / а.с.15/.

Всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України держаний виконавець не довів належними доказами факту ухилення від виконання рішення суду боржником ОСОБА_2, а сама наявність заборгованості за виконавчими листами про таке ухилення не свідчить, а тому суд не вбачає підстав для застосування передбаченого ст.377-1 ЦПК України, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» обмеження гарантованого ст.33 Конституції України і ст.313 ЦК України права особи на свободу пересування.

За таких обставин, суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України є передчасним, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про умисне ухилення ним від виконання рішень суду в контексті положень ст.377-1 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», тому підстав для встановлення щодо ОСОБА_2 такого обмеження немає.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст.11, 31, 52, 68 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.1, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.10, 377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволені подання старшого державного виконавця Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи ОСОБА_2.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, - протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ямпільського районного суду

Сумської області ОСОБА_4