У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визначення частки особи, яка померла, у спільній частковій власності та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 5 квітня 2016 рокута рішення апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, який згодом уточнила, в якому просила встановити, що ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і за життя склав заповіт на її користь, на час відкриття спадщини належало 3/8 частини квартири АДРЕСА_1, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/8 частини вказаної квартири, з урахуванням обов'язкової частки неповнолітнього сина спадкодавця, посилаючись на неможливість оформити спадщину в установленому законом порядку.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва

від 5 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2016 року рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва

від 5 квітня 2016 року змінено в частині правової підстави відмови в задоволенні позову, у решті рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із недоведеності позовних вимог, через відсутність доказів щодо частки померлого ОСОБА_7, яка належала йому на час смерті, а також частки, яка належить його спадкоємцю за заповітом, та обов'язкової частки його неповнолітнього на час відкриття спадщини сина.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині правової підстави відмови в задоволенні позову, зазначив про те, що звернення ОСОБА_3 до суду із цим позовом без відповідного звернення до нотаріуса є передчасним, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду апеляційної інстанцій є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповів позивачу ОСОБА_3 належний йому жилий будинок з господарськими та побутовими спорудами і будівлями, що розташований по АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

У встановлений шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися дружина спадкодавця -

ОСОБА_4, та син - ОСОБА_5

ОСОБА_8 також у визначений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте листом нотаріуса від 6 жовтня 2011 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно та відсутністю відомостей про те, чи є таке майно об'єктом права спільної сумісною власності подружжя, на частку якого дружина має право.

У зв'язку з наявними розбіжностями у заповіті щодо спадкового майна, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про тлумачення заповіту.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2014 року визначено, що на випадок своєї смерті ОСОБА_7 зробив розпорядження щодо належних йому 3/8 частину квартири АДРЕСА_1, а не щодо жилого будинку з господарськими та побутовими спорудами і будівлями, що розташований по АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 14 січня

2015 року рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2014 року частково змінено, виключено висновок суду про тлумачення заповіту щодо розміру належної ОСОБА_7 частки в квартирі АДРЕСА_1, у решті рішення суду залишено без змін.

Вказаними судовими рішеннями встановлено факт того, що спадкодавець ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 квітня 1996 року органом приватизації Жовтневого управління зрошувальних мереж Міністерства меліорації та водного господарства, був співвласником квартири АДРЕСА_1

Зазначене підтверджується і наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на житло від 25 квітня 1996 року (а. с. 13), згідно з яким спірна квартира була приватизована ОСОБА_4 (мати спадкодавця ОСОБА_7.) та членами її сім'ї, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_4 (дружина ОСОБА_7.), ОСОБА_5 (син

ОСОБА_7.).

Після набрання законної сили рішенням апеляційного судуМиколаївської області від 14 січня 2015 року, яким розтлумачено заповіт ОСОБА_7, немає даних про те, що позивач ОСОБА_3 зверталася з відповідною заявою до нотаріальної контори, в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом як у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, так і у зв'язку з неможливістю визначення частки, яка належала на час відкриття спадщини спадкодавцю.

Проте відповідно до абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Крім того, п. 4.14 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (чинного на час виникнення спірних відносин) встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Пунктами 1, 2 глави 10 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про передчасність звернення ОСОБА_3 до суду з даним позовом, оскільки остання після тлумачення в судовому порядку заповіту ОСОБА_7 та встановлення судовими рішеннями факту належності спадкодавцю частки в спірній квартирі не зверталася з відповідною заявою до нотаріальної контори та не отримувала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне й обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта