Провадження №22-ц/784/1180/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 490/2112/15-ц Головуючий І інстанції - Мамаєва О.В.
Провадження № 22-ц/784/1180/17 Доповідач - Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

за участю секретаря - Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2015 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з даним позовом, в якому посилалося на те, що між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 22.02.2007 р. був укладений кредитний договір №08/02/2007/840-К097 строком до 20.02.2014 року включно, згідно з яким відповідач отримав у банку кредит на суму 11850,10 доларів США на придбання автотранспортного засобу, які останній отримав 22.02.2007 року. 25.03.2013 р. між банком та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 2 до договору «Автопакет» №08/02/2007/840К-097 від 22.02.2007 р. відповідно до якого було збільшено строк дії кредитного договору до 20.02.2017 р. Згідно графіку погашення відповідач зобов'язувався щомісячно до 20 числа поточного місяця сплачувати мінімально необхідний платіж. Згідно Розділу 3.2. Кредитного договору «Порука», забезпеченням виконання зобов'язань по ньому виступає порука ОСОБА_1 Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, станом на 09.02.2015 року у відповідача утворилась заборгованість за Кредитним договором у сумі 7808,22 доларів США (що еквівалентно 194863,47 грн.), яка складається з заборгованості : - за кредитом - у розмірі 6196,18 доларів США, по сплаті відсотків - у розмірі 279,14 доларів США; пені за невчасне виконання вимог кредитного договору - у розмірі 147,89 доларів США (що еквівалентно 3690,77 грн. згідно курсу НБУ на 09.02.2015 р.), штрафу за порушення умов кредитного договору - у розмірі 1185,01 доларів США (що еквівалентно 29573,34 грн. згідно курсу НБУ на 09.02.2015 р.). Також позивач зазначив, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 р. № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 р. № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06.02.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра». На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість в сумі 7808,22 доларів США., що еквівалентно 194863,47 грн.

Заочним рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2015 року позовну заяву ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено. Судом стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» суму боргу у розмірі 7808,22 доларів США, яка складається з наступного: 6196,18 доларів США - заборгованість за кредитом, - 279,14 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, - 147,89 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання вимог кредитного договору, - 1185,01 доларів США. - штраф за порушення умов кредитного договору. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Судом було встановлено, що 22 лютого 2007 року між позивачем ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ «КБ «Надра» та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №08/02/2007/840-К097, строком до 20 лютого 2014 року, за яким позивач прийняв на себе обов'язок надати відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 11850,10 доларів США, а останній зобов'язався повернути суму кредиту разом з встановленими договором відсотками за користування кредитом, при цьому ОСОБА_1 виступила поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_2, що витікають з вказаного договору.

Із наданого розрахунку заборгованості слідує, що Банк виконав свої зобов'язання за Договором, видавши відповідачу кредитну картку, із кредитним лімітом у 11850,10 дол. США., тоді як відповідач систематично порушував умови договору. В зв'язку з чим за ним обліковується заборгованість станом на 09.02.2015 р. у розмірі 7808,22 доларів США, яка складається з наступного: - 6196,18 доларів США - заборгованість за кредитом, - 279,14 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, - 147,89 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання вимог кредитного договору, - 1185,01 доларів США - штраф за порушення умов кредитного договору.

На забезпечення належного виконання позичальником його обов'язків за вказаним кредитним договором між кредитором та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 22 лютого 2007 року, згідно умов якого остання виступила поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_2, та у випадку порушення ним умов кредитного договору зобов'язалась відповідати перед позивачем як солідарний боржник.

Враховуючи те, що 20.03.2012 року та 05.02.2015 року позивачем на адреси відповідачів було направлено досудову вимогу про дострокове виконання зобов'язань, що випливають з вказаного кредитного договору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів в солідарному порядку є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, колегія суддів вважажє, що даний висновок суду не в повній мірі відповідає, як обставинам по справі, так і вимогам діючого законодавства, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення по справі, суд не в повній мірі врахував те, що відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

У справі яка переглядається, договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що його дія закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором чи виконанням порпучителем своїх зобов'язань, згідно з умовами договору поруки.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі з урахуванням додаткової угоди до нього, строк виконання основного зобов'язання чітко визначений: строком остаточного погашення кредиту є 20 лютого 2017 року.Однак у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 20 березня 2012 року претензію - вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Саме про таке застосування норми частини четвертої статті 559 ЦК України йдеться в постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року (№ 6-190цс14) та від 27 січня 2016 року (№ 6-990цс15), від 22 червня 2016( № 6-368цс16), від 09.09.2015року( № 6-933цс15), від 11 листопада 2015року( № 6-2056 цс15), тощо.

Змінивши 20 березня 2012 року строк виконання основного зобов'язання, банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 20 березня 2015року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд ухваливши рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з боржника та поручителя, безпідставно не застосував норму частини четвертої статті 559 ЦК України та не врахував, що на момент звернення банку із зазначеним позовом порука припинилася.

З урахуванням викладеного, рішення суду в частині стягнення з поручителя - ОСОБА_1 в солідарному порядку з боржником - ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором №08/02/2007/840-К097 від 22 лютого 2007 року у розмірі 7808,22 доларів США, яка складається з наступного: 6196,18 доларів США - заборгованість за кредитом, - 279,14 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, - 147,89 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання вимог кредитного договору, - 1185,01 доларів США. - штраф за порушення умов кредитного договору слід скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

Розглядаючи справу виключно в межах доводів апеляційної скарги та скасовуючи рішення в частині стягнення заборгованості з апелянта, як з поручителя, колегія суддів вважає недоречним робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги стосовно обгрунтованості розміру заборгованості стягнутої з боржника та її складових, так як з моменту винесення рішення апеляційним судом солідарна відповідальність відповідачів за кредитним договором припиняється, а у апелянта не має належним чином посвідчених повноважень для захисту прав боржника ОСОБА_2 При цьому колегія суддів враховує і те, що ОСОБА_2 ні з заявою про перегляд заочного рішення, ні з апеляційною скаргою на нього до суду не звертався.

Як убачається з тексту рішення, судові витрати були стягнуті судом з обох відповідачів в рівних частках. В зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 рішення суду в частині стягнення з відповідачів судових витрат також підлягає скасуванню з прийняттям рішення про стягнення всіх судових витрат тільки з відповідача ОСОБА_2 на користь держави, так як позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 303,307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колеія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №08/02/2007/840-К097 від 22 лютого 2007 року у розмірі 7808,22 доларів США, яка складається з наступного: 6196,18 доларів США - заборгованість за кредитом, - 279,14 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, - 147,89 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання вимог кредитного договору, - 1185,01 доларів США. - штраф за порушення умов кредитного договору - скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь держави судових витрат по 845 грн.25 коп. з кожного скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1690грн. 50 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді