Ухвала іменем україни
29 березня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба - ОСОБА_8 Зазначає про те, що він та його родина доглядала за ОСОБА_8 протягом 20 років. 21 жовтня 1994 року ОСОБА_8 склала заповіт, згідно з яким заповіла йому квартиру АДРЕСА_1.

Вказує, що він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак при відкритті спадкової справи було виявлено, що ОСОБА_9 26 грудня 2013 року склала заповіт, згідно з яким заповіла спірну належну їй квартиру ОСОБА_7

Посилаючись на те, що ОСОБА_9 хворіла на психічне захворювання, у зв'язку з чим 01 серпня 2013 року орган опіки та піклування звертався до суду із заявою про визнання ОСОБА_9 недієздатною та призначення над нею опіки, вважає, що ОСОБА_9 склала заповіт в стані, який не давав їй можливості усвідомлювати свої дії, тому просить суд визнати заповіт, складений ОСОБА_9 26 грудня 2013 року, недійсним.

Рішенням Краматорського районного суду Донецької області від 28 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано заповіт, складений ОСОБА_9, посвідчений 26 грудня 2013 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Меркуловим П.Ю., за реєстром № 2013, недійсним.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2016 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Донецької області від 31 травня 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до акта амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 29 листопада 2013 року № 123 ОСОБА_9 страждала на органічний розлад особистості з наростаючим інтелектуально-мнестичним зниженням внаслідок судинного захворювання головного мозку (церебральний атеросклероз 3 стадії з гіпертензією внаслідок перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу у 2007 році), а тому не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час підписання нею заповіту від 26 грудня 2013 року.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що експертиза на яку посилався суд першої інстанції в мотивувальній частині свого рішення була призначена та проведена в іншій справі, тому позовні вимоги є недоведеними.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що 21 жовтня 1994 року ОСОБА_9 склала заповіт, яким заповіла все своє майно, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_6 (а. с. 8).

26 грудня 2013 року ОСОБА_9 склала новий заповіт та заповіла належну їй квартиру за вищевказаною адресою ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла.

В абзаці 3 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Верховний Суд України роз'яснив судам, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225 ЦК України, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

11 червня 2016 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи для з'ясування питання в якому психічному стані перебувала ОСОБА_9 під час підписання заповіту та чи могла вона розуміти значення своїх дій та керувати ними, а 10 вересня 2015 року з таким же клопотанням до суду звернувся і ОСОБА_7

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 10 вересня 2015 року в даній справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення експертизи було доручено Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні № 3.

21 жовтня 2015 року матеріали справи були повернуті без виконання, оскільки здійснення Харківською обласною клінічною психіатричною лікарнею № 3 посмертної судово-психіатричної експертизи по Донецькій області не передбачено.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 10, 212-214, 303-316 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не навів правого обґрунтування відмови у задоволенні клопотання представника позивача та відповідача про призначення судово-психіатричної експертизи. При цьому суд визнав її необхідність, проте вона не була проведена не через дії сторони, а оскільки здійснення Харківською обласною клінічною психіатричною лікарнею № 3 посмертної судово-психіатричної експертизи по Донецькій області не передбачено. У зв'язку з цим суд мав вирішити питання про проведення такої експертизи в іншій експертній установі, до компетенції якої відноситься проведення таких експертиз.

Ураховуючи що апеляційним судом не встановлено фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана