№ 2-88/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Бобровник О. В.

при секретарі: Яковенко Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк про визнання поруки припиненою, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання правовідносин припиненими,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Укрсиббанк» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 25.01.2007 року.

Відповідно до умов кредитного договору, банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у сумі 95956,00 шв.франків, а останній в свою чергу зобов'язався щомісяця повертати наданий кредит в терміни та розмірах, встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 25.01.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору), та сплатити проценти у розмірі 7,99 % річних.

За користування кредитними коштами ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати проценти у розмірі та у порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника прийнята порука ОСОБА_2, згідно договору поруки № 89593 від 25.01.2007 року.

В порушення умов вказаного кредитного договору ОСОБА_1 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, в зв'язку з чим утворилась значна заборгованість за кредитним договором.

В зв'язку із зазначеним позивач за первісним позовом з урахуванням уточнень просив суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 25.01.2007 року в розмірі 70 703 швейцарських франків 93 сантимі з яких: 64 725, 19 швейц. франк. - кредитна заборгованість; 5 978, 74 швейц. франк. - заборгованість по процентам; а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 52 067 гривень 48 копійок, з яких: 29 360, 67 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 22 706, 81 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

В процесі розгляду справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання правовідносин припиненими.

ОСОБА_1 обгрунтовував вимоги зустрічної позовної заяви тим, що він не отримував грошових коштів, передбачених умовами договору, а саме на рахунок № НОМЕР_1.

Зазначав, що відповідно до заяви на видачу готівки від 27.01.2007 року йому було видано 372 374, 66 грн.

Також ОСОБА_1 вважає, що відносини за кредитним договором припинені, оскільки ним сплачено банку грошові кошти в розмірі 533 571,55 грн.

ОСОБА_1 зазначав, що в силу положень ст.ст. 559, 572 ЦК України оскільки основне зобов'язання припинене, припиненими є і правовідносини за договором поруки та договором іпотеки.

Крім того ОСОБА_1 зазначив, що на його думку кредитний договір підписано неуповноваженою особою банку, оскільки йому не було надано для огляду документів, що посвідчують повноваження начальника відділення № 767 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3

В звязку із зазначеним ОСОБА_1, з урахуванням уточнень просив суд:

- визнанти правовідносини, що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25.01.2007 року припиненими;

- визнати правовідносини, що виникли на підставі договору поруки № 89593 від 25.01.2007 року припиненими;

- визнати правовідносини, що виникли на підставі договору іпотеки № 4409 від 25.01.2007 року припиненими;

- визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 25.01.2007 року.

Також в процесі розгляду справи, ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсиббанк про визнання поруки припиненою.

ОСОБА_2 обґрунтовувала вимоги зустрічної позовної заяви тим, що положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Також ОСОБА_2 вказувала на те, що згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В зв'язку із зазначеним ОСОБА_2, з урахуванням уточнень просила суд:

- визнати поруку, що виникла на підставі договору поруки № 89593 від 25.01.2007 року припиненою;

- визнати недійсним договір поруки № 89593 від 25.01.2007 року.

Представник позивача за первісним позовом ПАТ «Укрсиббанк» в судовому засіданні первісну позовну заяву з урахуванням уточнень підтримав в повному обсязі та просив суд про задоволення первісного позову. Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2, представник ПАТ «Укрсиббанк» заперечував в повному обсязі, вважаючи вимоги зустрічних позовів не обґрунтованими та не доведеними належними та допустимими доказами. В зв'язку із зазначеним просив відмовити в задоволенні зустрічних позовів.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник проти задоволення первісного позову заперечували в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні первісного позову. Зустрічну позовну заяву подану ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання правовідносин припиненими підтримали з підстав зазначених у зустрічному позові та просили про його задоволення. Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк про визнання поруки припиненою, не заперечували проти задоволення позову.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні первісного позову. Зустрічну позовну заяву подану ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання поруки припиненою підтримав з підстав зазначених у зустрічному позові та просив про його задоволення. Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк про визнання правовідносин припиненими, не заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 25.01.2007 року.

Відповідно до умов кредитного договору, банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у сумі 95956,00 шв. франків, а позичальник в свою чергу зобов'язався щомісяця повертати наданий кредит в терміни та розмірах, встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 25.01.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору), та сплатити проценти у розмірі 7,99 % річних.

За користування кредитними коштами ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати проценти у розмірі та у порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, передбаченому п.1.3. кредитного договору.

Згідно з п. 7.1. кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквівалентну суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

Встановлено, що в забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника прийнята порука ОСОБА_2 згідно договору поруки №89593 від 25.01.2007 року.

Відповідно із ст. ст. 553, 554 ЦК України, п. п. 1.1.-1.5 договору поруки поручитель зобов'язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов'язань по договору поруки. Копії договорів поруки як докази надаються.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідно з п.5.5 кредитного договору у випадку порушення відповідачем 1 термінів погашення будь-яких грошових зобов'язань строком більше ніж на один місяць, банк має право змінити термін погашення кредиту та плати за кредит в порядку, визначеному розділом 11 кредитного договору. Відповідно до п.4.6. кредитного договору позичальник зобов'язаний достроково повернути банку всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового стягнення кредиту в порядку, визначеному розділом 11.

Встановлено, що в порушення умов вказаного кредитного договору ОСОБА_1 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

Вбачається, що позивачем за первісним позовом - ПАТ «УкрСиббанк» було направлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги від 03.11.2014 року про усунення порушень умов кредитного договору, однак останні не виконали вимоги банку у вказаний у вимозі строк.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов'язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобов'язань боржник повинен сплатити кредитору борг, та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору.

Встановлено, що в зв'язку з порушення зобов'язань за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту, станом на 07.04.2015 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно з позичальника та поручителя у розмірі 70 703 (сімдесят тисяч сімсот три) швейцарських франків 93 сантимі з яких: 64 725,19 швейц. франк. - кредитна заборгованість; 5 978,74 швейц. франк. - заборгованість по процентам; а також пеню пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 52 067 (п'ятдесят дві тисячі шістдесят сім) гривень 48 копійок, з яких: 29 360, 67 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 22 706, 81 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

З приводу вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2, про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту, договору поруки, іпотечного договору, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Встановлено, що договір про надання споживчого кредиту № 0 від 25.01.2007 року зі сторони банку підписаний уповноваженою на те особою, а саме начальником відділення № 767 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3

Доказів недійсності довіреності ОСОБА_3 чи її відкликання позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 в процесі розгляду справи надано не було.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу виконувались умови вказаного договору, отже у нього не виникало сумнівів у правомірності його укладення.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не навів достатніх доказів на підтвердження правомірності заявлених в позові вимог, зокрема не довів жодних обставин, які б свідчили про наявність підстав для визнання договорів недійсними, таким чином зустрічний позов є необґрунтованим та безпідставним, а відтак задоволенню не підлягає.

Щодо вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, слід зазначити наступне.

Слід зазначити, що порука припиняється за дії двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову, при цьому у разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Встановлено, що строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором №0 від 25.01.2007 року - 25.01.2028 року, датою останнього платежу є 11.06.2014 року в той час як вимогу про погашення заборгованості АТ «УкрСиббанк» було направлено 04.11.2014 року, а позов подано до суду 30. 12. 2014 року, тобто без пропуску строку, визначеного положеннями ст. 559 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У відповідності до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Як роз'яснив Верховний Суд України в своїй постанові № 6-53цс14 від 17.09.2014 року, висновки якого, в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для врахування судами загальної юрисдикції, умови договору про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Крім того у вказаній постанові міститься роз'яснення того, що, словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому порядку (ст. 122 ЦПК) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь - якої іншої вимоги до поручителя.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; тощо.

Разом з тим, ст. 213 ЦПК України на суд покладено обов'язок ухвалення законного і обґрунтованого рішення суду, ухваленого на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою на засіданні судової палати у цивільних справах 24.09.2014 року по справі № 6-106цс14 про визнання договору поруки припиненим, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання, або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

При пред'явленні банком до боржника і поручителя вимог про дострокове виконання зобов'язання по поверненню кредиту змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання та порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом 6 місяців з зміненої дати виконання основного зобов'язання.

При цьому пред'явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Однак зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, що і в такому разі не позбавляє кредитора можливості звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовів слід відмовити.

З урахуванням задоволення первісного позову, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає солідарному стягненню судовий збір в сумі 3654 грн.

Керуючись статтями 203, 215, 251, 261, 525, 526, 530, 554, 559, 598, 611, 624, 625, 627, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість у сумі 70 703,93 швейцарських франків. за кредитним договором № 0 від 25.01.2007 року, 29360,67 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 22 706,81 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам та 3654 грн. судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк про визнання поруки припиненою - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання правовідносин припиненими - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: