Справа № 357/1414/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

23 травня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 11.08.2014 року він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 4000 доларів США, про що відповідачем було складено власноручно розписку, згідно якої він зобов'язувався повернути борг до 01.09.2014 року, але повернув тільки 2500 доларів США, по даний час відповідач решту коштів в сумі 1500 доларів США не повернув. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму боргу, що за офіційним курсом НБУ становить 40 368 грн.75 коп.; проценти за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ в сумі 744,43 долари США за період з 11.08.2014 року по 09.02.2017 року, що за офіційним курсом НБУ становить 20 034 грн.47 коп.; 3 % річних з простроченої суми за період з 01.09.2014 року по 09.02.2017 року -109,80 доларів США, що становить в гривневому еквіваленті 2 954 грн.99 коп., 63 358 грн.21 коп., стягнути судовий збір в сумі 640 грн.

Представником позивача надано до суду письмову заяву щодо розгляду справи без його участі та участі позивача, в заяві вказано на те, що представник позивача підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації його місця проживання, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі відповідача до суду не надходило, а тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України за письмовою згодою представника позивача.

Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 11.08.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4000 доларів США та зобов'язувався повернути дану суму до 01.09.2014 року, що стверджується розпискою позичальника в матеріалах справи.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За ч.2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Вказана вище розписка містить всі необхідні умови договору позики, а саме: сторони зобов'язання, суму позики, строк виконання зобов'язання, підпис позичальника.

Крім того, ця розписка є одночасно документом, який посвідчує факт передання позикодавцем визначеної суми коштів.

Отже, надана позивачем розписка підтверджує той факт, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики та що цей договір між ними було укладено.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу..

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/.

Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

В судовому засіданні встановлено, що позичальником було повернуто 2500 доларів США боргу, на що вказує сам позивач, тобто, відповідачем порушено умови договору щодо повернення суми позичених коштів - 4000 доларів США у встановлений договором строк -до 01.09.2014 року.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що позичальником борг було повністю сплачено, суду не надано, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивачем надано належні докази на обґрунтування його позовних вимог: розписку позичальника, відповідачем умови договору не виконані, а тому з відповідача належить стягнути на користь позивача залишок боргу за договором позики в сумі 1500 доларів США.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами починаючи з 11.08.2014 року по 09.02.2017 року на рівні облікової ставки НБУ в сумі 744,43 долари США.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За положеннями ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховним Судом України проведено Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, де вказується, зокрема, на те, що беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором).

Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також трьох процентів річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК.

Оскільки розмір процентів за користування грошовими коштами у договорі позики не був визначений, то згідно норм ст.1048 ЦК України він визначається на рівні облікової ставки НБУ, яка становить: з 17.07.2014 року 12,5 % річних, з 13.11.2014 року -14,0 % річних, з 06.02.2015 року-19,5 % річних, з 04.03.2015 року 30% річних, з 28.08.2015 року 27 % річних, з 25.09.2015 року 22 % річних, з 30.10.2015 року 22 % річних, з 18.12.2015 року 22% річних, з 22.04.2016 року -19 % річних, з 27.05.2016 року -18 % річних, з 24.06.2016 року -16,5 % річних, з 29.07.2017 року -15,5 % річних, з 16.09.2016 року -15 % річних, з 28.10.2016 року -14 % річних, з 08.12.2016 року -14 % річних, з 26.01.2017 року -14 % річних.

Розрахунок процентів: з 11.08.2014 р. по 12.11.2014 р. -1500 дол. США х 12,5 % : 366 х 94 дн. =48,16 дол.США; з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. /14 % за 85 дн. =48,77 дол. США/; з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р. -19,5 % за 26 дн. =20,78 дол.США; з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 р. -30 % за 177 дн. =217,62 дол. США; з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р. -27 % за 28 дн. =30,98 дол. США; з 25.09.2015 р. по 21.04.2016 р. -22 % за 210 дн. =189,34 дол. США; з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. -19 % за 35 дн. =27,25 дол. США; з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. -18 % за 28 дн. =20,66 дол. США; з 24.06.2016 р. по 28.07.2016 р. -16,5 % за 35 дн. =23,67 дол. США; з 29.07.2016 р. по 15.09.2016 р. -15,5 % за 49 дн. =31,13 дол. США; з 16.09.2016 р. по 27.10.2016 р. - 15 % за 42 дн. =25,82 дол. США; з 28.10.2016 р. по 09.02.2017 р. -14 % за 105 дн. =60,25 дол. США, всього 744,43 дол. США.

За ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14 висловлено правову позицію про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Отже, з врахуванням вищенаведеного сума боргу в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 09.02.2017 року буде становити: 100 дол. США =2691,2499 грн. ; 1500 дол. США х 2691,2499 грн. : 100= 40 368 грн.75 коп.

Нараховані відсотки -744,43 дол. США, в гривневому еквіваленті : 744,43 дол. США х 2691,2499 грн. : 100 = 20 034 грн.47 коп.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 552, ч.2 ст.625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Отже, згідно приписів вищенаведених правових норм позивач має право вимагати від відповідача сплати 3 % річних з простроченої суми за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розрахунок 3 % річних за період з 01.09.2014 р. по 09.02.2017 р. -1500 дол. США х 3 % /366 дн. х 893 дн. =109,80 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить: 109,80 дол. США х 2691,2499 грн. : 100 =2 954 грн.99 коп.

Отже, на користь позивача належить стягнути з відповідача основний борг в сумі 40 368,75 грн., проценти за користування грошовими коштами -20 034,47 грн., 3 % річних з простроченої суми -2954,99 грн., всього 63 358 грн.21 коп.

На підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 640 грн.

Враховуючи все вищенаведене та керуючись ст. ст. 509, 524, 526, 533, 536, 552, 610, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 63 358 грн.21 коп. та 640 грн. судового збору, всього 63 998 грн.21 коп.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя А. М. Дмитренко