Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів банківського вкладу, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило визнати недійсним договір на вклад «Універсальний» (без пролонгації) від 26 вересня 2006 року № 20/02-02/27 та договір на вклад «Універсальний» (без пролонгації) від 11 грудня 2007 року № 20/02-02/31, що укладені між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вищевказані договори укладено із порушенням вимог цивільного законодавства, оскільки у вересні 2006 року та грудні 2007 року банком не залучалися вклади в іноземній валюті за відсотковою ставкою 25 % річних, а тому такі умови договорів на вклад є нікчемними. Крім того, на думку позивача, не додержана письмова форма договорів, а прибуткові валютні ордери, надані відповідачем як документи, що підтверджують внесення ним грошових коштів на виконання договорів на вклад, не відповідають жодній формі касових документів, які передбачені Інструкцією про касові операції у банках України, не тільки формально, але і за своїм змістом, реквізитами та способом заповнення. Так, у прибуткових валютних ордерах зазначено рахунки за касовими операціями, які не відповідають вимогам Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України. Договори на вклад були вчинені представником банку ОСОБА_5 із перевищенням її повноважень. На дату укладення договорів вона працювала на посаді начальника Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), а за спірними договорами на вклад найменування банку - Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» (далі - АППБ «Аваль), що не відповідає найменуванню банку згідно із статутом, що діяв на час їх укладення, а саме: ВАТ «РайффайзенБанк Аваль». Крім того, від імені банку діяв Полтавський обласний філіал, у той же час договори скріплені печаткою Миргородського відділення банку. Згідно з наданою довіреністю ОСОБА_5 вправі була підписувати виключно документи, що стосуються діяльності відділення, а не Полтавського обласного філіалу. Договір скріплений печаткою Миргородського відділення банку, у той час як станом на час укладення договору вже не існувало Миргородського відділення АППБ «Аваль», адже назва відділення була змінена, а тому печатка вже не використовувалася при вчиненні правочинів. Пролонгація договорів на вклад шляхом написання у правому верхньому куті договорів рукописного тексту «пролонговано до» суперечить положенню ст. 1059 ЦК України та не підтверджує згоди сторін договору на зміну його істотних умов щодо строку дії вкладів.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

За змістом ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 21 вересня 2016 року № 6-997цс16, аналіз ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, п. п. 1.8, 1.9, 1.10, 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, п. 2.9 гл. 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, дозволяє дійти такого висновку.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди зазвичай встановлюють факт укладення відповідного договору, з'ясовують повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом установлено, що 26 вересня 2006 року між ОСОБА_4 та АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено договір № 20/02-02/27, за умовами якого відповідач передав позивачу терміном на 12 місяців готівкою валютні кошти в сумі 25 тис. євро з виплатою 25 % річних.

Факт передачі відповідачем цих коштів позивачу на виконання умов вищевказаного договору підтверджується прибутковим валютним ордером від 26 вересня 2006 року № 17.

11 грудня 2007 року між ОСОБА_4 та АППБ «Аваль» укладено договір № 20/02-02/31, за умовами якого відповідач передав позивачу терміном на 12 місяців готівкою валютні кошти в сумі 38 тис. доларів США з виплатою 25 % річних.

Факт передачі відповідачем валютних коштів позивачу на виконання умов вищевказаного договору підтверджується прибутковим валютним ордером від 11 грудня 2007 року № 58.

Відповідно до довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» договори на вклад «Універсальний» (без пролонгації) від 11 грудня 2007 року № 20/02-02/31 та від 26 вересня 2006 року № 20/02-02/27 у ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» не обліковуються; у Миргородському відділенні Полтавської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначені у договорах рахунки № № НОМЕР_1/27 та НОМЕР_2/62, а також зазначені у прибуткових валютних ордерах рахунки № № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 не відкривалися; грошові кошти від ОСОБА_4 на підставі вищезазначених договорів до каси банку не надходили, на рахунки не зараховувалися.

Станом на час укладення спірного договору начальником Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» була ОСОБА_5, яка мала повноваження, визначені довіреністю.

Розміри відсоткових ставок за вкладами громадян визначалися рішеннями Комітету з управління активами та пасивами банку від 21 серпня 2006 року № КУАП-67/2 та від 29 листопада 2007 року № 071129/РІ/1.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно керувався ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, п. 8 гл. 2 розд. III Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089, яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу 01 листопада 2008 року, за змістом яких письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

При цьому суд обгрунтовано вважав, що відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення). Відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

У зв'язку з цим суд обгрунтовано вважав дотриманою письмову форму вищевказаних оспорюваних договорів, доведеним факт внесення відповідачем коштів, що підтверджується прибутковими валютними ордерами, які, як правильно зазначив суд, відповідають вимогам п. 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, мають всі необхідні реквізити, від імені ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» підписані особою на підставі довіреності банку та в межах наданих повноважень.

За таких обставин правильним, законним та обґрунтованим є висновок суду про відмову в задоволенні указаного позову у зв'язку з відсутністю підстав для висновків про визнання недійсними вищевказаних договорів, оскільки необліковування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору, а факт внесення фізичною особою коштів підтверджується прибутковими валютними ордерами, які відповідають вимогам закону.

Разом із тим суд належно оцінив ту обставину, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б безумовно свідчили про те, що керуюча банком ОСОБА_5 мала якісь обмеження або заборони щодо її повноважень як керівника структурного підрозділу у частині визначення та регулювання умов договорів банківського вкладу.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, на спростування доводів апеляційної скарги щодо неправильності висновку суду про те, що прибутковий касовий ордер підтверджує внесення коштів відповідачу на вклад та отримання банком коштів, тобто, ордер відповідає вимогам Інструкції про касові операції у банках України і відповідна письмова форма спірного договору банківського вкладу є додержаною, апеляційний суд правильно послався на положення п. 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції, яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу від 12 травня 2008 року, згідно з якою після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Крім того, апеляційний суд правомірно визнав необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги факт порушення кримінальної справи за фактом скоєння злочину, що спричинив спірні відносини між позивачем та відповідачем, оскільки у матеріалах справи відсутній вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, яким ОСОБА_5 визнана винною у вчиненні злочину.

Необгрунтованими також визнано доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду про те, що умови спірного договору банківського вкладу у частині визнання розміру процентів є такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки, як правильно зазначив суд, відповідно до норм ЦК Українидіє принцип свободи договору та законом не передбачено обмежень щодо нарахування процентів за договірними зобовязаннями.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що договір укладався працівником банку ОСОБА_5 із перевищенням повноважень та договір не схвалювався банком, то апеляційний суд обгрунтовано вважав, що такі спростовуються змістом довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_5, і також зазначив, що відсутність банківських рахунків, і, як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від фізичної особи на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо недотримання письмової форми договорів; ненадання судами обох інстанцій належної правової оцінки доводам позивача щодо неодержання письмової форми договорів банківського вкладу та нездійснення повного аналізу щодо форми та змісту прибуткових касових ордерів, були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які надали належну оцінку наявним у справі доказам, правильно установили обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Під час розгляду справи суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, достатньо повно установили обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги щодо наявних у справі доказів та неврахування їх судом є помилковими, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак