Справа №489/5459/16-ц 18.04.2017 18.04.2017 18.04.2017
Провадження №22-ц/784/783/17
Справа № 489/5459/16-ц
Провадження № 22-ц/784/783/17 Головуючий першої інстанції: Кокорєв В.В.
Категорія: 31 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.

за участі позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що 29 грудня 2015 р. близько 20:00 години під час перетинання пішохідного переходу на пр. Миру в м. Миколаєві отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості внаслідок наїзду автомобілю ВАЗ-2103, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4

Посилаючись на вказані обставини та те, що вказана дорожньо-транспортна подія відбулася з вини відповідача, який порушив Правила дорожнього руху, позивачка просила стягнути з останнього 7 614 грн. 05 коп. витрат на лікування та 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 12 січня 2017 р. до участі у справі в якості співвідповідача залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Україна»).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2017 р. позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7 369 грн. 45 коп. майнової шкоди та 15 000 грн. компенсації моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1378 грн.

Додатковим рішення того ж суду від 05 квітня 2017 р. в позові до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на невідповідність висновків суду щодо стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, безпосередньо з нього за наявності договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, і просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у позові до нього.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 29 грудня 2015 р. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки ВАЗ-2103, реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_5, в м. Миколаєві грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження, які за ступеням тяжкості відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я.

Такі обставини встановлені вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2016 р., яким також визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Також судом встановлено, що власник транспортного засобу автомобілю марки ВАЗ-2103, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «Страхова компанія «Україна», на підтвердження чого надано поліс №АІ/5639530, який діяв з 23 липня 2015 р. по 22 липня 2016 р. (а.с. 42).

Крім того суд прийшов до висновку, що у зв'язку із отриманими травмами, позивачка проходила тривале лікування (в умовах як стаціонару, так і амбулаторно) і її витрати на лікування склали 7 369 грн. 45 коп., а виходячи з характеру завданих травм та обсягу пережитих моральних страждань компенсація моральної шкоди становить 15 000 грн.

Розмір стягнутих судом сум у відшкодування майнової та моральної шкоди відповідачами, зокрема ОСОБА_3 не оспорюється.

Проте, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_3 наполягав на покладенні обов'язку з відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 шкоди на страховика - ПрАТ «Страхова компанія «Україна».

Статтею 1166 ЦК України встановлено загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Для настання відповідальності за вказаною нормою необхідні наявність майнової шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168, 1195 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами 1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

На підставі викладеного Верховним Судом України висловлений правовий висновок у постанові від 20 січня 2016 р. у справі 6-2808цс15, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У даній справі позивачка не отримувала від страховика виплату страхового відшкодування і звернулася до суду з позовом до особи, яка завдала шкоди, - ОСОБА_3

З позовом до страхової компанії ОСОБА_2 не зверталася, вимог до неї в суді не заявляла, але не заперечувала проти задоволення клопотання представника відповідача щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «Страхова компанія «Україна».

За такого суд, задовольнивши позов до ОСОБА_3, забезпечив реалізацію абсолютного права позивачки на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням здоров'я безпосередньо особою, яка завдала шкоди на підставах, передбачених законом (ст. 1166 -1168, 1195 ЦК України).

Крім того судом правильно враховано наступні обставини.

Згідно з полісом №АІ/5639530 ПрАТ «СК Україна» застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, який є власником забезпеченого транспортного засобу - автомобілю марки ВАЗ 2103, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Судом встановлено, що винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було завдано шкоди позивачки, є відповідач ОСОБА_3 - особа, яка керувала забезпеченим транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Проте його відповідальність не була застрахована за договором. За полісом, на який посилається відповідач, застрахована цивільно-правова відповідальність іншої особи - власника забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_5, оскільки з полісу №АІ/5639530 слідує, що (розділ «особливі умови використання забезпеченого т/з») до керування т/з не допущені інші особи.

Тому в даному випадку, відсутній страховий випадок відповідно до визначення, що міститься у ст. 6 Закону, що є обов'язковою підставою для відшкодування страховиком страхового відшкодування.

До того ж відповідач надав суду заяву до страхової компанії про настання страхового випадку, але не підтвердив, що така заява дійсно була вручена страховій компанії, адже на ній відсутні будь-які відмітки про її отримання чи відправлення.

За такого суд правильно вважав, що є підстави для покладення саме на ОСОБА_3 обов'язку з відшкодування позивачці як майнової так й моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а тому доводи апеляційної скарги суперечать встановленим судом обставинам справи, наведеним положенням закону, висновку Верховного Суду України.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2017 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська