Провадження №2/225/1483/2017
Справа №225/2579/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне та вмотивоване)

14 вересня 2017 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Довженко О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Панасенко Г.Ю.,

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 м.Дзержинська (нині м.Торецьк) Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про спадщину за законом від 16.11.2009 року, зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.12.2009 рока за №3236 та договором дарування 1/2 частки квартири від 16.11.2009 року, що зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.12.2009 року за №3238.

На підставі рішення сесії Новгородської селищної ради №6/69-7 від 23.10.2016 року «Про перейменування вулиць та провулків смт.Новгородське та смт.Неліпівка» назва вулиця Соцгородок була змінена на вулицю Озерського.

Згідно довідки №1560 від 11.05.2017 року ТОВ «Новгородський комбінат комунального господарства», в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: власник квартири ОСОБА_1, син ОСОБА_3, невістка ОСОБА_2, онук ОСОБА_4.

09.03.2016 року ОСОБА_2 прийняла рішення припинити спілкування та спільне життя з сином позивача, зібрала свої особисті речі та переїхала жити до своєї матері за адресою: Донецька область, м.Торецьк, вул.Озерського, буд.6. кв.1.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 17.08.2016 року шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, був розірваний.

З 09.03.2016 року ОСОБА_2 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідач не займається домашнім господарством, не приймає участі у ремонті квартири, не слідкує за прибудинковою територією, не сплачує комунальні послуги. Позивач змушена сплачувати за відповідачку комунальні послуги, отже, реєстрація останньої в даному житловому приміщенні перешкоджає позивачеві у розпорядженні та користуванні належною їй на праві власності квартирою. Наведене стало приводом для звернення позивача до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, факт непроживання в даній квартирі понад шести місяців не спростовувала, проте, стверджувала, що позивач чинила їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням.

В судовому засіданні 14.09.2017 року, до початку розгляду справи по суті, судом були задоволені письмові клопотання позивача та відповідача від 14.09.2017 року, залучено до участі у справі в якості свідків, згідно зі ст.136 ЦПК України, свідків з боку позивача - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, а також, свідка з боку відповідача - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Свідок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, суду пояснив, що він є чоловіком позивача. Підтвердив, що з березня 2016 року відповідач за адресою: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ) смт.Новгородське, вул.Озерського (колишня назва Соцгородок) буд.1, кв.2, не проживає, комунальні послуги не сплачує, витрат на ремонт будинку та утримання прибудинкової території не несе.

Свідок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, суду пояснила, що є близькою подругою позивача вже 20 років. Відповідача по справі знає більше трьох років та може підтвердити той факт, що ОСОБА_2 з весни 2016 року за адресою: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ) смт.Новгородське, вул.Озерського (колишня назва Соцгородок) буд.1, кв.2, не проживає, комунальні послуги не сплачує, витрат на ремонт будинку та утримання прибудинкової території не несе.

Свідок з боку відповідача - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, в свою чергу, зазначила, що є матірю ОСОБА_2 (відповідача у справі). Факт непроживання відповідача в квартирі за адресою: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ) смт.Новгородське, вул.Озерського (колишня назва Соцгородок) буд.1, кв.2 більше 6 місяців підтвердила. Разом з цим, свідок зауважила на тому, що між позивачем та відповідачем, які є колишніми свекрухою та невісткою, існують неприязні відносини, у зв'язку з чим позивач заперечувала проти проживання відповідача за спірною адресою та чинила перешкоди у цьому, зокрема, змінювала замки тощо.

Суд, заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав:

відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В п.34 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року розяснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.

Окрім того, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16, за порівняльним аналізом ст.ст.383, 391, 405 ЦК України та ст.ст.150, 156 у поєднанні зі ст.64 ЖК України, слід дійти до висновку, що положення ст.ст.383,391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Таким чином, за встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами, необхідно застосувати положення ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В свою чергу, ч.4 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Також відповідно до ст.71 ЖК України, якщо особа не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, така особа за рішенням суду може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього кодексу, а саме дружина (чоловік), їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням у випадку, якщо останні продовжують проживати в займаному житловому приміщенні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 (нині Озерського) смт.Новгородське м.Дзержинськ (нині Торецьк) Донецької області, що підтверджується: витягом Комунального підприємства «бюро технічної інвентаризації м.Дзержинська» №24752821 від 11.12.2009 року; свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.11.2009 року зареєстрований в реєстрі за №3236; витягом Комунального підприємства «бюро технічної інвентаризації м.Дзержинська» №24752784 від 11.12.2009 року; договором дарування ? частки квартири від 16.11.2009 року зареєстровано в реєстрі №3238; витягом з Державного реєстру правочинів №7955324 від 16.11.2009 року. (а.с.9-15).

На підставі рішення сесії Новгородської селищної ради №6/69-7 від 23.10.2016 року «Про перейменування вулиць та провулків смт.Новгородське та смт.Неліпівка» назва вулиця Соцгородок була змінена на вулицю Озерського.

Станом на час звернення із позовом в даній квартирі за адресою: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ) смт.Новгородське, вул.Озерського (колишня назва Соцгородок) буд.1, кв.2 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4.

Даний факт підтверджений довідкою про склад сімї № 1560 від 11.05.2017 року, виданою ТОВ «Новгородський комбінат комунального господарства» (а.с.18) та інформацією з виконавчого органу Новгородської селищної ради м.Торецька Донецької області про місце реєстрації №02/17-826 від 27.06.2017 року (а.с. 22).

Отже, як вбачається з наявних у справі доказів, відповідач ОСОБА_2, з 09.03.2016 року за місцем своєї реєстрації, а саме, за адресою: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ) смт.Новгородське вул. Озерського (колишня назва Соцгородок) буд.1, кв.2, не проживає, комунальні платежі не сплачує, спільне господарство з позивачем у справі не веде (докази зворотного - відсутні). Даний факт підтверджений також Актами вуличного комітету №б/н від 09.09.2016 року та від 10.05.2017 року (а.с.16,17), а також, показами свідків у справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які під присягою викладені в позові обставини повністю підтвердили.

В свою чергу, свідок з боку відповідача, яка є її рідною матір'ю, зазначила, що ОСОБА_2 станом на 14.09.2017 року проживає у неї за адресою: АДРЕСА_4. Факт непроживання відповідача в житловому приміщенні за адресою: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ) смт.Новгородське, вул.Озерського (колишня назва Соцгородок) буд.1, кв.2 більше 6 місяців не заперечувала. Однак, зауважила на тому, що між позивачем та відповідачем, які є колишніми свекрухою та невісткою, існують неприязні відносини, у зв'язку з чим позивач заперечувала проти проживання відповідача за спірною адресою та чинила перешкоди у цьому, зокрема, змінювала замки тощо.

Разом з цим, надаючи правову оцінку показам свідків, які дали покази у даній справі як на підтвердження, так і на спростування викладених в позовній заяві обставин, суд виходив з наявності доказів непроживання/відсутності відповідача за адресою реєстрації: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ) смт.Новгородське, вул.Озерського (колишня назва Соцгородок) буд.1, кв.2 більше 6 місяців без поважних причин та, одночасно, відсутності доказів звернення відповідача до органів поліції чи/або до суду за фактом вчинення перешкод з боку позивача у користуванні спірним житловим приміщенням.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та наявні у справі докази, заслухавши пояснення сторін та покази свідків, суд приходить до висновку про доведеність факту відсутності відповідача у справі ОСОБА_2, з 09.03.2016 року, тобто, понад шість місяців, без поважних причин за місцем своєї реєстрації, а саме, за адресою: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ) смт.Новгородське, вул. Озерського (колишня назва Соцгородок) буд.1, кв.2. З огляду на наведене, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими, а отже, такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.64,71,150,156 ЖК України, ст.ст.16,317,319,405 ЦК України, ст.ст.10,60,88,212 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ), смт.Новгородське, вул.Озерського (колишня назва Соцгородок)АДРЕСА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя