АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 671/1056/17
Проваджння № 22-ц/792/2055/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Купельського А.В., П'єнти І.В.,

секретар Медведчук Н.Д.,

з участю представника відповідача Панченка Д.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №671/1056/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2017 року (суддя Ніколова С.В.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

У липні 2017 року ОСОБА_2, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що 12 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» (далі - Банк) і її чоловіком ОСОБА_5, який в подальшому змінив прізвище на ОСОБА_5, був укладений кредитний договір №401343439, згідно з умовами якого Банк надав кредит у сумі 13232 грн 09 коп зі сплатою 0,01% річних за користування ним з кінцевим терміном повернення до 14 грудня 2015 року. Кредит надавався на придбання товарів згідно специфікації (пральна машина, ноутбук) на загальну суму 8853 грн 82 коп та оплати страхового платежу за договором добровільного страхування ризиків позичальника у сумі 3187 грн 38 коп. У цей же день був укладений договір добровільного страхування життя з ПАТ «Страхова компанія «Уніка Життя», відповідно до умов якого сплачено 3187 грн 38 коп страхового платежу. Про укладання чоловіком зазначених договорів їй не було відомо. Кредитний договір не вважає дрібним побутовим правочином, а тому мала би надавати згоду на його вчинення.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2017 року в позові відмовлено.

ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Суд безпідставно не взяв до уваги доводи, що кредитний договір укладений без її згоди з порушенням прав.

У засіданні апеляційного суду представник Банку визнав апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Інші учасники судового процесу не з'явилися, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 12 грудня 2012 року між «ПАТ «Альфа-Банк» і чоловіком позивача ОСОБА_5, який в подальшому змінив прізвище на ОСОБА_5, був укладений кредитний договір №401343439, згідно з у мовами якого Банк надав позичальникові кредит у сумі 13232 грн 09 коп зі сплатою 0,01% річних за користування кредитними коштами терміном до 14 грудня 2015 року. Кредит був наданий для оплати товарів згідно з переліком, що вказаний у специфікації у загальній сумі 8853 грн 82 коп та оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника, оплати комісійної винагороди Банку.

Визначені законодавством істотні умови договору кредиту, зокрема про його розмір, строк, графік погашення, особливості, переваги та недоліки, інформація про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, позичальнику під час його укладення були відомими та зрозумілими і він на них погодився (п. 5 кредитного договору).

12 грудня 2012 року між ОСОБА_5 та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА Життя» був укладений договір добровільного страхування життя №007.401343439.111 строком на 36 місяців, з одноразовим страховим платежем у сумі 3187 грн 38 коп.

За кошти, отримані за кредитним договором у сумі 8853 грн 82 коп, позичальник придбав пральну машину та ноутбук.

На час пред'явлення позову до суду ОСОБА_5 умови кредитного договору виконав, кредит повернув та сплатив проценти за користування ним.

Зазначені обставини сторонами не заперечувалися.

При відмові в позові суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що положення ст. 65 СК України регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Положеннями цивільного законодавства України закріплено свободу укладення договору відповідно до загальних засад цивільного законодавства, з дотриманням, зокрема, вимог справедливості, добросовісності та розумності.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, зокрема щодо змісту правочину, який не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада; належної форми його вчинення та вільного волевиявлення сторін.

Правомірність вчинення правочину презюмується на підставі ст. 204 ЦК України.

Правочин створює права та обов'язки для сторін, що його уклали (ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Положеннями ч. 2 ст. 65 СК України регламентовано право одного з подружжя звертатись до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Вказане положення статті узгоджується з положеннями частини першої цієї статті.

Отже, законодавством закріплено можливість звернення до суду одним із подружжя з позовом про визнання недійсним договору, укладеного іншим із подружжя без його згоди, якщо такий договір пов'язаний із розпорядженням спільним майном подружжя, виходить за межі дрібного побутового та містить ознаки недійсного правочину, визначені Цивільним кодексом України.

Отримання ОСОБА_5 коштів у кредит і їх спрямування на придбання техніки не є правочином із розпорядження спільним майном подружжя.

У зв'язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про вчинення відповідачем правочину із розпорядження майном подружжя, що потребувало згоди іншого з подружжя.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення ОСОБА_5 при укладенні оспорюваного договору положень ч. 4 ст. 65 СК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки створення обов'язків для другого з подружжя укладенням договору в інтересах сім'ї не свідчить про порушення прав іншого подружжя. Позивачем безпідставно ототожнено поняття виникнення обов'язку з поняттям порушення прав.

Враховуючи наведені вище положення закону та роз'яснення, що містяться в абзацах першому і другому п. 25 постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», які правильно враховані судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2017 року.

Головуючий/підпис/ О.І. Талалай

Суддя/підпис/ А.В. Купельський

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай