25.09.2017 227/725/17
18 вересня 2017 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Здоровиці О.В.,
при секретарі Сисенко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, заочно, у залі Добропільського міськрайонного суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадбанк банк України» в особі: філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №192/605 від 22.06.2012 року.
В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, зазначив, що на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Просив також стягнути судові витрати, пов'язані з розглядом справи у зв'язку з опублікуванням оголошення про виклик відповідача у пресі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур'єр» № 144 від 04.08.2017 року. Будь-яких заяв від відповідача на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини із зобов'язального права.
Судом встановлено наступне.
Відповідно до п. 1.5 договору відповідач зобов'язався щомісячно до останнього робочого дня кожного місяця наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в розмірі 583,33 грн. та сплату процентів нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в АТ «Ощадбанк» починаючи з 01.07.2012 року. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 21 червня 2002 року.
Отримання коштів відповідачем підтверджується випискою за рахунком ОСОБА_1 за період з 22.06.2012-16.12.2016 року (а.с.17).
Відповідно до п. 1.6.1 Кредитного договору, проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий Позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який видано кредит.
Пунктом 3.4 Кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового погашення суми кредиту в цілому, або у визначений банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь - яких зобов'язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або майновим поручителем будь-яких зобов'язань за іпотечним договором.
Згідно пункту 4.2.1 Кредитного договору, Банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов'язань по цьому договору.
Відповідач станом на 16.12.2016 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість.
Вищевказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с.12) та виписками по рахунку ОСОБА_1 (а.с.14-17).
За кредитним договором (ст.1054 ЦК України) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст..1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.2 ст..625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст..526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст..530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів за його використання в матеріалах справи відсутні.
Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом.
Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, за змістом ст. 552, ч.2 ст. 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.
З наданого позивачем розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції за простроченим кредитом та з розрахунку 3% річних за простроченим кредитом (а.с.13) вбачається, що позивач вказує розмір інфляційного збільшення по тілу кредиту за період часу з 01.08.2014р. по 30.11.2016р - 3507,64 грн. розмір інфляційного збільшення заборгованості по несплаченим процентам за період часу з 01.08.2014р. по 30.11.2016р. - 4515,50 грн., 3% річних від суми заборгованості по тілу кредиту за період з 01.07.2013 р. по 15.12.2016р. - 541,81 грн., 3% річних від суми заборгованості по несплаченим процентам за період з 01.08.2013 р. по 15.12.2016р. - 737,70 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 2,62 грн., суд зазначає, що дана позовна вимога задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
В позовній заяві та в розрахунку заборгованості за кредитом позивачем зазначено (а.с.2,12), що станом на 16.12.2016 року у відповідача існує заборгованість за пенею в розмірі 2,62 грн.
При цьому, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що позивачем не надано доказів на підтвердження підстав нарахування пені.
Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оскільки ні з кредитного договору №192-605 від 22.06.2012 року (а.с.7-9), а ні зі змісту позовної заяви не вбачається підстав щодо нарахування пені, керуючись ч.4 ст.10 ЦПК України, своєю ухвалою від 18.07.2017 року роз'яснив позивачу про те, що обов'язок доведення наявності заборгованості лежить на позивачеві, також було визнано явку представника позивача ПАТ «Державний Ощадбанк банк України» до судового засідання 18.09.2017 року обов'язковою, для з'ясування питання щодо підстав нарахування пені в розмірі 2,62 грн.
Але в судове засідання 18.09.2017 року представник позивача не з'явився та не надав до суду будь-яких доказів на підтвердження підстав нарахування пені за укладеним між сторонами кредитним договором в розмірі 2,62 грн.
Доводи позивача про заборгованість за пенею в розмірі 2,62 грн. - матеріалами справи не підтверджуються.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що у відповідача за кредитним договором №192-605 від 22.06.2012 року є заборгованість за пенею в розмірі 2,62 грн.
В решті позовних вимог необхідно відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно п.36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).
Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також роз'яснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1599,95 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (99,99 %). Решту судового збору в сумі 0,05 гривень слід залишити за позивачем.
Крім цього, з відповідача підлягає стягненню витрати, пов'язані з розглядом справи у зв'язку з опублікуванням оголошення про виклик відповідача у пресі в розмірі 1260,00 грн., що також підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 74, 79, 88, 122, 169, 197, 224-226 ЦПК України суд -
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадбанк банк України» в особі: філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом - задовольнити частково.
3507,64 грн. - інфляційне збільшення заборгованості по тілу кредиту за період з 01.08.2014р. по 30.11.2016р.;
4515,50 грн. - інфляційне збільшення заборгованості по несплаченим процентам 01.08.2014р. по 30.11.2016р.;
541,81 грн. - 3% річних від суми заборгованості по тілу кредиту за період з 01.07.2013 р. по 15.12.2016р.;
737,70 грн. - 3% річних від суми заборгованості по несплаченим процентам за період з 01.08.2013 р. по 15.12.2016р.
В решті позовних відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію заочного рішення направити відповідачам рекомендованим листом із повідомленням для відома.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 18 вересня 2017 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 25 вересня 2017 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

18.09.2017