Справа № 750/704/17
Провадження № 2/750/616/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого - судді Карапута Л.В.,

секретаря - Карацюба М.М.,

за участю позивача та його представника ОСОБА_1, відповідача, представника Комунального підприємства «ЖЕК - 10» Чернігівської міської ради - Демиденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «ЖЕК - 10» Чернігівської міської ради, ОСОБА_5 про зміну договору та забов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

23.01.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив зобов'язати Комунальне підприємство «ЖЕК - 10» Чернігівської міської ради розподілити особові рахунки в квартирі АДРЕСА_1 відповідно до виділених кімнат «цифра 7» та «цифра 8» згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2016 року, надавши позивачу окремий особовий рахунок на кімнату «цифра 8» в квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він та відповідач на праві спільної часткової власності є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Зазначив, що звертався до КП «ЖЕК-10» з заявою про розділ особових рахунків із іншим співвласником ОСОБА_5, втім позивачу було відмовлено та запропоновано домовитись про порядок користування майном, тому що майно позивача не виділено в натурі.

Позивач та його представник у судовому засідання позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 проти позову не заперечував, зазначив, що також хоче окремий особовий рахунок для оплати комунальних послуг.

Представник Комунального підприємства «ЖЕК - 10» Чернігівської міської ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, якщо розподіл особових рахунків буде лише для їхнього підприємства.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України, інших законів України, практику Верховного суду України.

Позивач є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.13).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2016 року встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділено в користування ОСОБА_5 житлову кімнату, позначену у технічному паспорті цифрою 7 площею 11,7 кв.м. У користування ОСОБА_4 виділено житлову кімнату, позначені у технічному паспорті цифрою 8 площею 17,5 кв.м. Інші приміщення квартири: коридор площею 7,2 кв.м., дві шафи площею 0,3 та 0,4 кв.м., кухню площею 6,6 кв.м., ванну кімнату площею 2.5 кв.м., вбиральню площею 1.0 кв.м. залишено у спільному користуванні співвласників.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного у праві власності є спільною частковою власністю. ( ч.1ст.356 ЦК України).

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. ( ч.1ст.357 ЦК України).

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування тією частиною спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тією частиною спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обовязковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року N 572( зі змінами та доповненнями, мешканці квартири, в якій проживаєдваібільше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витратинаоплату житлово - комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричногообладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків, розв'язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку» (п. 13 Правил).

Відповідно до ст. 104 ЖК України, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Згідно листа КП «ЖЕК-10» № 584 від 16.01.2017 року позивачу повідомлено, що стосовно надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, то вказане здійснюється на підставі укладеного з власником квартири договору про їх надання (затверджений Постановою КМУ № 529 від 20.05.2009 року). Документ тісно пов'язаний з порядком користування житлом (в якості основних параметрів виступає площа квартири). Такий договір укладається на конкретне ізольоване приміщення (квартиру, кімнату у гуртожитку, кімнату у квартирі. тощо) із їх власником (уповноваженим співвласником). Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, шляхом звернення безпосередньо до нотаріальної контори для укладення договору конкретного користування. Потім із його копією з'явитися до абонентського відділу КП «ЖЕК-10» ЧМР, де у найкоротший термін буде вирішена ситуація про розподіл особових рахунків на квартиру. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Повідомлено, що позивач та співвласники досягли згоди щодо порядку користування спільним майном, але майно позивача не виділено в натурі.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим, доведеними, оскільки судом вже встановлений порядок користування квартирою між її співвласниками, тому слід зобов'язати Комунальне підприємство «ЖЕК - 10» Чернігівської міської ради розділити особовий рахунок по оплаті комунальних послуг з відкриттям окремих рахунків між співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до порядку користування квартирою АДРЕСА_1 встановленого рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2016 року.

Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача з відповідача Комунального підприємства ЖЕК - 10 Чернігівської міської ради, оскільки вимоги позивачем були заявлені лише до одного відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213, 292-294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_4 до Комунального підприємства ЖЕК - 10 Чернігівської міської ради, ОСОБА_5 про зміну договору та забов'язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Зобов'язати Комунальне підприємство «ЖЕК - 10» Чернігівської міської ради розділити особовий рахунок по оплаті комунальних послуг з відкриттям окремих рахунків між співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до порядку користування квартирою АДРЕСА_1 встановленого рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2016 року.

Стягнути з Комунального підприємства «ЖЕК - 10» Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.В. Карапута