АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

10 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2016 року ОСОБА_3, посилаючись на те, що внаслідок залиття, що відбулося з вище розташованої квартири, що належить відповідачці на праві приватної власності, було пошкоджено належне їй майно, звернулася з позовом до Дарницького районного суду м. Києва про відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 14 554, 80 коп. та стягнення витрат за проведення експертного дослідження у розмірі 2 792,45 грн., витрат на послуги КМЗ УДППЗ «Укрпошта» в розмірі 165,00 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 14 554,80 грн., витрати на послуги експерта у сумі 2 764,80 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн. та с удовий збір у сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій посилалася на незаконність оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Вказувала на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Зазначала, що наданий позивачкою акт обстеження квартири внаслідок залиття не є належним доказом у справі, оскільки не відповідає вимогам встановлених пунктом 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 76 від 17.05.2005, та складений більше ніж через місяць після залиття. В акті відсутні відомості про обстеження квартири відповідачки, під час складання акту не запрошувались мешканці інших квартир будинку, відсутні рекомендації комісії та не надавалися висновки про усунення причин/наслідків залиття.

Вказувала на те, що сума завданих збитків, визначена в експертному висновку, є значно завищеною.

Вважала, що судом також безпідставно стягнуто суму витрат на правову допомогу у розмірі 2 000 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні докази про сплату позивачкою даної суми фахівцю у галузі права за надані послуги.

За наведених обставин, просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Позивачка та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували та просили відхилити, а рішення залишити без змін.

Представник третьої особи - Любін О.І. в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що в ніч з 30.12.2015 на 31.12.2015 з вище розташованої квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1, відбулося залиття квартири № 59, яка на праві власності належить ОСОБА_3, у зв'язку з чим було пошкоджено майно останньої.

Згідно висновку експерта № 2/03-2016 від 31.03.2016 вартість відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_2 внаслідок залиття, яке сталося в ніч з 30.12.2015 на 31.12.2015, складає 14 554,80 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні досліджено письмові докази, а саме Акт від 02 лютого 2016 року комісії ЖЕД-6 Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (далі - ТОВ «Ковальська-Житлосервіс») у складі: начальника ЖЕД-6 ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» Дубченка В.І., слюсара-сантехніка ОСОБА_8, слюсара-сантехніка ОСОБА_9, в якому зазначено, що залиття відбулось з вище розташованої квартири № 64.

На час перевірки, комісією встановлено, що у квартирі № 59 у ванній кімнаті стеля покрилася рудими плямами розміром 0,6х1,10 м, в коридорі деформувався на підлозі паркет площею 1,1х1,2. Причина залиття: зірвало кран з різби ГВП в санвузлі квартири № 64, внаслідок виконання власником даної квартири самовільного переврізання труб від стояка ГВП.

Задовольняючи позов про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок залиття, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що саме відповідачка є відповідальною особою за завдану позивачці матеріальну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним з огляду на наступне.

Згідно з Конституцією України, кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У той же час законодавство зобов'язує власника не використовувати своє майно на шкоду іншим особам, стежити, щоб його квартира не стала джерелом шкоди для інших приміщень.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини.

Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на це та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідачкою не доведено факт відсутності вини в завданні шкоди позивачу. Будь-яких доказів на підтвердження того, що залиття квартири відбулося з вини інших осіб матеріали справи не містять.

У відповідності до вимог, передбачених ст. 10, 60 ЦПК України відповідачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в її діях відсутня вина в завданні шкоди позивачці.

Доводи апеляційної скарги про можливу вину третьої особи у залитті є припущенням, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності Акту про залиття пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

ОскількиАкт від 02.02.2016 року містить інформацію щодо предмета доказування, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний Акт є належним письмовим доказом, який правомірно взято судом першої інстанції до уваги при ухваленні рішення.

НевідповідністьАкту вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, не спростовує факт залиття квартири, належної на праві власності позивачу, з квартири, що належить на праві власності відповідачці, та не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що розмір завданої матеріальної шкоди не підтверджено належними доказамиз огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку експерта № 2/03-2016 від 31.03.2016, складеного СПД ОСОБА_11, вартість відновлювального ремонту квартири № 59 внаслідок залиття складає 14 554,80 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, яким взято до уваги наявний в матеріалах справи висновок спеціаліста розміру майнової шкоди, оскільки такий висновок відповідає вимогам закону, є письмовим доказом.

Всупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК України, відповідачкою не надано належних та допустимих доказів на спростування доказів позивача щодо розміру матеріального збитку, а лише зазначено, що сума збитків є значно завищеною.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд прияє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і прияє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В суді апеляційної інстанції представнику відповідача роз'яснено, що належним доказом на спростування розміру завданої шкоди є експертний висновок.

Своїми правами відповідачка, діючи через представника, скористалася на власний розсуд. Клопотання про призначення експертизи не заявляла. Представник відповідачки в судовому засіданні апеляційної інстанції заявив про недоцільність призначення такої експертизи.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення судом витрат на правову допомогу з посиланням на відсутність квитанції або іншого документу, який підтверджує сплату таких витрат, спростовуються матеріалами справи (а.с. 71).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування шкоди підлягають частковому задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Питання про судові витрати вирішено судом з дотримання норм процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/11896/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6028/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.