АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1824/17 Справа № 176/2190/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Павловська І. А. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
Категорія 53
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2017 року м. Дніпро
18 травня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів: Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.,

при секретарі Кравцовій Н.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради
на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:
13 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що наказом № 48-Ос від 19.08.2014 року був прийнятий на роботу на посаду тракториста 3 розряду дільниці транспортних засобів та механізмів комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради. У квітні 2015 року отримав повістку про призов на строкову військову службу від ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої 28 квітня 2015 року повинен з`явитися до збірного пункту військового комісаріату з метою подальшого направлення у складі команди №3029 до місяця проходження строкової служби. Відповідно до вимог та роз`яснень керівництва 17 квітня 2015 року подав заяву про звільнення із займаної посади на підставі п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку із призовом на строкову військову службу, оскільки не був обізнаний у змінах внесених до чинного законодавства. 20 квітня 2015 року наказом №23-Ос звільнений у зв`язку з призовом на військову службу за п.3 ст.36 КЗпП України. Вважає, що його призов на військову службу у квітні 2015р. проведений під час особливого періоду в Україні, протягом якого особи, які проходять військову службу, підлягали увільненню від роботи на підставі ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а не звільненню з такої, тому його звільнення було проведено адміністрацією відповідача з порушенням вимог зазначеної правової норми, з наслідком втрати ним місця праці та середнього заробітку, тобто, незаконно, відтак, у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України він повинен бути поновлений на попередній роботі та за ним має бути збережено середній заробіток. Просить визнати заяву про звільнення від 17 квітня 2015 року недійною, визнати звільнення з займаної посади на підставі п.3 ст.36 КЗпП України неправомірним, скасувати наказ про звільнення №23-Ос від 20.04.2015 року та зобов`язати відповідача поновити його посаді тракториста 3 розряду дільниці транспортних засобів та механізмів та стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу (а.с. а.с. 2-5,48).

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу задоволені частково.

Скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 виданий Комунальним підприємством «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної №23-Ос від 20.04.2015 року.

Зобов`язано Комунальне підприємство «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради поновити ОСОБА_1 на посаді тракториста 3 розряду дільниці транспортних засобів та механізмів з 21 квітня 2015 року.

Стягнуто з Комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 квітня 2015 року по 21 грудня 2016 року у розмірі 24 956 гривен 40 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.74-76).

Не погодившись з рішенням суду КП «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в цій частині у задоволенні позовних вимог (а.с.81-82).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт фактично оскаржує рішення суду в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскарженій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 наказом №48-Ос від 19.08.2014 року був прийнятий на роботу на посаду тракториста 3 розряду дільниці транспортних засобів та механізмів комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради (а.с.38).

У квітні 2015 року ОСОБА_2 отримав повістку про призов на строкову військову службу від ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої останній повинен з`явитися 28 квітня 2015 року до збірного пункту військового комісаріату з метою подальшого направлення у складі команди №3029 до місця проходження строкової служби (а.с.11)

Відповідно до вимог та роз`яснень керівництва комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради, позивач 17 квітня 2015 року подав заяву про звільнення його з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України з 20.04.2015 року (а.с.11).

Наказом комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради» № 23-Ос від 20.04.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади тракториста 3 розряду дільниці транспортних засобів та механізмів у зв`язку з призовом на військову службу згідно п.3 ст.36 КЗпП України (а.с.12).

Відповідно до довідки №4440 від 16.07.2015 року за підписом т.в.о. військового комісара П`ятихатського ОРВК ОСОБА_3 громадянин ОСОБА_1 призваний П`ятихатським об`єднаним районним військовим комісаріатом на строкову службу у збройні сили України та направлений для проходження служби до в/ч НОМЕР_1 ст. Полтава 27.05.2015 року. В даній довідці також зазначено, що відповідно до ст.39 п.2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.2 ст.119 КЗпП України за ОСОБА_1 під час дії особливого періоду зберігається місце роботи, середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності (а.с.13).

02 червня 2016 року військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі ОСОБА_1 та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, який ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року повернуто, оскільки з позовом звернулася особа, яка не має повноважень на ведення справи.

Згідно копії військового квитка серії НОМЕР_2 , що виданий П`ятихатським військовим комісаріатом Дніпропетровської області, ОСОБА_1 дійсно призваний на строкову військову службу і звільненій (демобілізований) в запас 27 жовтня 2016 року (а.с. 59).

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, суд 1 інстанції виходив з того, що звільнення позивача за ч. 3 ст. 36 КЗпП України проведено з порушенням вимог та гарантій військовослужбовцям, встановлених законом.

Так, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року вказаним вимогам закону відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України від 17.03.2014 року оголошено та проведено часткову мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано - Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Частиною 2 статті 21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадянин України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час звільнення) громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України (в редакції на час звільнення), підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції на час звільнення), за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року № 1275 VII внесені зміни до ряду діючих законодавчих актів України, в тому числі КЗпП України, КУпАП, ПК України, ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тощо.

Крім того, пунктом 2 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно - мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» поширено дію частин другої і третьої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частини третьої статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".

Також, Законом від 14 травня 2015 року N 433-VIII було внесено зміни, в тому числі до п. 3 ч. 1 статті 36 КЗпП України, відповідно до яких, підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу, до яких цим же Законом також було внесено відповідні зміни. Так, згідно ч.3 ст. 119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, враховуючи зміни, які були внесені до законодавчих актів та поширення деяких з них на громадян України, які починаючи з 18.03.2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію» затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», працівники, які були звільнені з роботи на підставі п. 3 ч. 1 статті 36 КЗпП України у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, мають бути поновлені роботодавцем на роботі у зв`язку із набуттям чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно - мобілізаційних питань під час проведення мобілізації».

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, надавши належну оцінку доказам у справі дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі.

Поновлення на роботі здійснюється шляхом скасування наказу про звільнення, внесення відповідного запису до трудової книжки та особової справи працівника. Про факт скасування наказу про звільнення роботодавець зобов`язаний повідомити працівника шляхом направлення йому за місцем реєстрації (фактичного проживання) листа із дорученням копії наказу.

Починаючи з дати звільнення працівнику також має бути нарахована середня заробітна плата без нарахування податків та єдиного соціального внеску.

Розрахунок середньої заробітної плати судом 1 інстанції обґрунтовано було здійснено відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, з урахуванням довідки наданої відповідачем за лютий, березень 2015 року, та вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.04.2015 року по 21.12.2016 року в сумі 24956, 40 грн.

Таким чином, рішення суду в частині задоволених позовних вимог ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміни внесені до ст.. 36 та ст. 119 КЗпП України не мають зворотної сили у часі і не поширюють свою дію на відносини по звільненню ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на законі.

Посилання апелянта на необґрунтований розрахунок середнього заробітку, який стягнуто на користь позивач є безпідставним, оскільки такий заробіток стягується з дня поновлення працівника на роботі (з 21.04.2015 року) по день його поновлення (21.12.2016 року), що відповідає вимогам ст. 235 КЗпП України.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід в оскарженій частин залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жовтоводський водоканал» Дніпропетровської обласної ради відхилити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року в оскарженій частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: