АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7397/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1096/17Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

при секретарі: Радько О.М.

за участі позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Солодкого О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 березня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області, про відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що судовим рішенням визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті йому компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати, зобов'язано здійснити відповідні виплати. Також зазначав, що протиправною відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у виплаті компенсації йому було завдано моральної шкоди, розмір якої оцінює в 100 000 грн. У січні 2017 року позивач подав до суду заяву про зміну позовних вимог та залучення другого відповідача, в якій просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2017 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача Державну казначейську службу України. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване ним рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 своє заперечення подало Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому, спростовуючи доводи апелянта, просило апеляційну скаргу відхилити, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 березня 2017 року - залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено. Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області оформлене у вигляді листа №000846 від 17 травня 2016 року, щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_2, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії, а саме: - яка була нарахована та виплачена йому на підставі постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 березня 2010 року по справі №2а-220/2010 р, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2010 року по справі №22ц-7626/10р. за період з 01 січня 2004 року по день фактичної виплати пенсії, за виключенням періоду з 01 січня 2006 року по 21 травня 2008 року, яка визначається як різниця між розміром пенсії, яка була нарахована та виплачена ОСОБА_2 на підставі вказаної постанови суду та розміром фактично сплаченої пенсії, починаючи з 01 січня 2004 року по день фактичної виплати пенсії.

За нормами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, наведених в Постанові Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 вищевказаної Постанови судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу. Відповідно до ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність вищевказаних обставин. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що на підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив лише складові розміру моральної шкоди, однак будь-яких доказів у розумінні ст. ст. 59, 60 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідача - не надано.

Також позивачем суду не надані докази наявності причинного зв'язку між шкодою, яку він просить відшкодувати, і протиправним діянням та/чи рішенням відповідача.

Звідси вірним є висновок суду про те, що хоча вищенаведеним судовим рішенням відмова відповідача здійснити виплату компенсації і була визнана протиправною, це не тягне за собою наслідком автоматичне та безумовне заподіяння моральної шкоди позивачу, та як наслідок її відшкодування. В кожному конкретному випадку протиправність дій однієї особи, виникнення моральної шкоди у другої особи та наявність прямого причинного зв"язку між протиправними діями та негативними наслідками обов"язково підлягає доказуванню.

Більше того, судом першої інстанції встановлено, не заперечується позивачем, що його право на отримання відповідної компенсації в повному обсязі відновлено, відповідна грошова сума ним отримана.

Отже, вирішуючи даний спір, районний суд правомірно виходив з того, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 вересня 2016 року не тільки констатовано наявність порушень права позивача на отримання компенсації частини втрати пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати, але при цьому позивач реалізував своє право вимагати її виплату та судовим рішенням було зобов'язано відповідача виплатити відповідну суму і така сума позивачем отримана.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку наявне судове рішення не тільки про визнання рішення відповідача протиправним, але і про зобов'язання відновити в повному обсязі право позивача, та, враховуючи характер порушень, отримана позивачем грошова сума за судовим рішенням і є достатньою справедливою сатисфакцією.

Правильним також є висновок суду, що Державна казначейська служба України, до якої позивач також звернувся з позовними вимогами, в жодні правовідносини з позивачем не вступала та прав позивача не порушувала, тому вимоги до цього відповідача є безпідставними та не підлягають задоволенню.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування - не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Бондаревська С.М.

Судді: /підписи/ Дряниця Ю.В.

Пилипчук Л.І.

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.