АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Височанської Н. К., Литвинюк І. М.

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2017 року,

встановила:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Зазначала, що вона з жовтня 1997 року до листопада 2014 року з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого є донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Донька проживає з нею та перебуває на її утриманні.

У вересні 2015 року донька поступила на денну форму навчання до Хмельницького національного університету на факультет технологій та дизайну, де і навчається по цей час.

Зазначала, що навчання є платним, 08 серпня 2015 року вона здійснила оплату навчання за один рік у розмірі 13000 грн, а також сплатила за проживання доньки в гуртожитку 2700 грн.

Також у серпні 2016 року нею (позивачкою) сплачено за навчання 6500 грн та 3300 грн за проживання в гуртожитку.

Посилаючись на відмову відповідача брати участь у вказаних додаткових витратах на дитину, позивачка на підставі ст. 185 СК України просила стягнути з відповідача 1/2 частину понесених додаткових витрат на навчання та проживання доньки у розмірі 12750 грн.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального права, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в частині обсягу задоволення позовних вимог.

У справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матірю та перебуває на її утриманні.

Донька сторін ОСОБА_5 є студентом Хмельницького національного університету денної форми навчання за спеціальністю дизайн, що підтверджується договором №99172 про надання освітніх послуг від 17 серпня 2015 року (а.с. 6), довідкою №39 від 03 вересня 2015 року (а.с.7).

Вона проживає в гуртожитку №5 Хмельницького національного університету, про що свідчить виписка з домової книги про склад сімї та реєстрацію від 21 жовтня 2015 року (а.с.7).

Відповідно до положень ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У справі встановлено, що 08 серпня 2015 року позивачка здійснила оплату навчання доньки за один рік у розмірі 13000 грн., а також сплатила за проживання доньки в гуртожитку 2700 грн.

Указані додаткові витрати були понесені у період до досягнення дитиною повноліття, а тому вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача половини цих витрат у розмірі 7850 грн (з розрахунку: (13000+2700)/2=7850) відповідає нормі ст. 185 СК України.

Апелянт помилково вважає, що витрати, повязані з навчанням доньки не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини).

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не доведено неспроможності нести указані додаткові витрати, що викликані особливими обставинами.

Тому доводи апелянта про неспроможність відповідача нести такі витрати є необґрунтованими.

Апелянт посилається на наявність рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 08 лютого 2017 року, яким рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2016 року в справі про стягнення аліментів змінено та збільшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 до 1000 грн, щомісячно, починаючи з 18 серпня 2015 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до 22 травня 2016 року.

Проте цим рішенням стягнуто лише аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

У вказаній справі суд не вирішував вимог про стягнення додаткових витрат на підставі ст. 185 СК України, а при визначенні розміру аліментів, крім іншого, врахував лише те, що дитина навчається в іншому населеному пункті.

Рішенням апеляційного суду від 08 лютого 2017 року також встановлено, що відповідач працює на посаді водія в комунальному підприємстві, також надає послуги як водій таксі у м. Хотині, інших утриманців у нього немає.

Указані встановлені обставини спростовують твердження апелянта про неспроможність відповідача за майновим та сімейним станом нести разові додаткові витрати у розмірі 7850 грн.

Водночас заслуговують на увагу доводи апелянта про неправильність рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача половини витрат, сплачених позивачкою у серпні 2016 року за навчання доньки у розмірі 6500 грн та 3300 грн за проживання в гуртожитку.

Указані витрати стосуються періоду після досягнення донькою повноліття.

Виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим ст. 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобовязань, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Тому вимоги позивачки ОСОБА_1 про стягнення половини витрат, сплачених нею у серпні 2016 року за навчання доньки у розмірі 6500 грн та 3300 грн за проживання в гуртожитку задоволенню не підлягають як такі, що не відповідають вимогам закону.

Указаного суд першої інстанції до уваги не взяв та помилково задовольнив вимоги про стягнення з відповідача половини витрат на навчання та проживання доньки, понесених після її повноліття.

Отже, на часткове задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обсягу задоволення позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 7850 грн - витрат на навчання та проживання доньки ОСОБА_5, понесених до досягнення нею повноліття.

Решти вимог задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України розподіл судових витрат слід змінити.

Зокрема, зважаючи на процент задоволення позовних вимог складає 61,57%, з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути 394 грн 05 коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви (61,57% від 640 грн), а з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_4 - 270 грн 55 коп. - витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги (38,43% від 704 грн).

На підставі наведеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2017 року змінити в частині обсягу задоволення позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 7850 (сім тисяч вісімсот пятдесят) гривень - витрат на навчання та проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 394 (триста девяносто чотири) гривні 05 коп. витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 270 (двісті сімдесят) гривень 55 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: Н. К. Височанська

ОСОБА_6