У х в а л а

іменем україни

13 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоМаляренка А.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Мостової Г.І., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «АктаБанк» про стягнення коштів, пені та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АктаБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «АктаБанк» (далі - ПАТ «АктаБанк») про стягнення коштів, пені та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову вказала, що 16 травня 2013 року з Відкритим акціонерним товариством «АктаБанк» уклала договори про комплексне обслуговування карткового рахунку та банківської платіжної картки за тарифним пакетом «Зарплатний» та тарифний пакет «Накопичувальний». Відповідно до наданих банком виписок на картковому рахунку тарифного пакету «Зарплатний» залишилися кошти у сумі 7 257 грн 26 коп, а на рахунку тарифного пакету «Накопичувальний» − 24 276 грн 73 коп. 26 та 27 серпня 2014 року позивач зверталася до банку із заявами про розірвання договору про комплексне обслуговування карткового рахунку і банківської платіжної картки та договору про комплексне обслуговування карткового рахунку і банківської платіжної картки від 16 травня 2013 року, про те отримала відмову.

Зазначала, що відмовою у поверненні коштів банк порушив її право, як споживача банківських послуг, а тому має сплатити пеню у розмірі 3 % від загальної вартості неповернутої суми, яка становить 2 838 грн 06 коп. та моральну шкоду, яку оцінила в 20 000 грн. Ураховуючи викладене на підставі вимог ст. ст. 1060, 1075 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», просила стягнути грошові кошти у сумі 7 257 грн 26 коп. та 24 276 грн 73 коп., пеню у сумі 2 838 грн 06 коп. та 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов залишено без задоволення.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 рокускасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто із ПАТ «АктаБанк» на користь ОСОБА_6 7 257 грн 26 коп. та 24 276 грн 73 коп. залишків грошових коштів, що обліковуються на карткових рахунках ОСОБА_6, 2 838 грн 06 коп.- пені, 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «АктаБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанцій не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судами встановлено, що 16 травня 2013 року сторони уклали договір про комплексне обслуговування карткового рахунку та банківської платіжної картки та договір про комплексне обслуговування карткового рахунку та банківської платіжної картки.

Відповідно до умов п. 3.3.4 договорів, у разі відмови клієнта від подальшого обслуговування, банк зобов'язаний сплатити залишки коштів, що знаходяться на його карткових рахунках готівкою, або через касу банку, або переказати на рахунок, вказаний клієнтом.

У п. 6.3.1 вказаного договору сторони погодили, що днем припинення обслуговування картки є день подання до банку заяви про припинення дії картки, в тому числі заяви про закриття карткового рахунку, та її повернення.

25 серпня 2014 року представник позивача звернувся до банку із письмовою заявою про розірвання укладених договорів, видачу виписок про рух та залишок коштів, про повернення коштів із відсотками, нарахованими за час користування коштами, а 27 серпня 2014 року подав письмову претензію, у якій заявив про повторне розірвання вказаних договорів та про негайне повернення залишку грошових коштів.

Постановою правління Національного банку України від 16 вересня 2014 року № 576 ПАТ «АктаБанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних строком на три місяці з 17 вересня по 17 грудня 2014 року.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію у постанові від від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15.

Суд апеляційної інстанції ці положення Закону не врахував, не звернув уваги на те, що з 17 вересня 2014 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «АктаБанк» з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (17 листопада 2014 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що не надаючи позивачу послугу щодо розірвання договорів та повернення коштів з рахунків на першу вимогу споживача, банк порушив вимоги ст. ст.1060, 1066 ЦК України та його права як власника, щодо розпорядження належними йому коштами.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права , які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку, що у зв'язку із прийняттям рішення про запровадження в ПАТ «АктаБанк» тимчасової адміністрації, вимоги позивача не можуть бути задоволенні, оскільки рішення суду буде суперечити вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АктаБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року скасувати, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2014 рокузалишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.В. Маляренко
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук Г.І. Мостова О.В. Ступак