Ухвала

іменем україни

10 травня 2017року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації.

В обґрунтування позову посилалися на те, що 29 жовтня 2010 року між ними та ОСОБА_3 було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за умовами якого вони передали у власність покупця, а покупець прийняв і повинен був сплатити 52 478 грн до 18 жовтня 2013 року.

Також зазначали, що в обумовлений строк ОСОБА_3 не сплатив визначеної за договором купівлі-продажу суми грошових коштів за придбану квартиру, в зв'язку з чим за рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 17вересня 2014 року, яке набрало чинності 04 листопада 2014 року, договір купівлі-продажу зазначеної квартири розірвано.

31 липня 2013 року ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування передав у власність квартиру своїй дружині ОСОБА_4

10 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу оспорюваної квартири.

В зв'язку з викладеним та з посиланням на те, що договір дарування квартири вчинений без наміру створити правові наслідки, які обумовлюються цим правочином, оскільки квартира була передана до настання строку розрахунку за неї, в результаті чого відповідач уникнув повернення майна в натурі за невиконаним договором, позивачі просили суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 31 липня 2013 року; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на вказану квартиру; витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Заперечуючи проти позову ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на спірну квартиру, посилаючись на те, що вона на законних підставах набула право власності на неї.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 26 січня 2015 року первісний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 31 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусомХерсонського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером №1111 та зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31 липня 2013 року за реєстраційним номером 01.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 9988570, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01).

Витребувано у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 31 травня 2016 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 січня 2015 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову заявників та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, тому не підлягає перегляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що за договором купівлі-продажу від 29 жовтня 2010 року, укладеним між ОСОБА_1, діючим від свого імені та за нотаріально посвідченою довіреністю від імені ОСОБА_2, та ОСОБА_9, відповідно до якого продавці передали у власність покупця, а покупець прийняв і мав сплатити продавцям за квартиру АДРЕСА_1 52 487 грн до 18 жовтня 2013 року.

Пунктом 11 укладеного договору передбачено, що право власності на квартиру у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору.

01 листопада 2010 року ОСОБА_3 зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на зазначену квартиру.

ОСОБА_3 за договором дарування від 31 липня 2013 року, який було нотаріально посвідчено, передав своїй дружині - ОСОБА_4 у власність безоплатно спірну квартиру.

31 липня 2013 року право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_4

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 17 вересня 2014 року, в частині, що залишена без змін рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 04 листопада 2014 року, розірвано договір купівлі - продажу спірної квартири, укладений 29 жовтня 2010 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з тих підстав, що покупець не здійснив оплату вартості товару, внаслідок чого продавці зазнали реальні та істотні збитки й були позбавлені можливості використовувати кошти від продажу квартири на свої потреби.

За договором купівлі-продажу від 10 червня 2015 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, власником квартири АДРЕСА_1 є остання.

10 червня 2015 року ОСОБА_5 зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на вказану квартиру.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Частиною 2 ст. 695 ЦК України передбачено, що якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1 ст. 717 ЦК України).

Нормою ст. 388 ЦК України встановлено якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, ст. 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ст. 220 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ст. 230 ЦК України тощо).

Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд, прийшов до такого висновку через те, що після відчуження спірної квартири від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та розірвання договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у позивачів за первісним позовом залишилося право на стягнення грошових коштів з покупця квартири та відшкодування понесених збитків за несвоєчасний розрахунок, а не витребування спірної квартири з володіння ОСОБА_5, оскільки квартира вибула з володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 добровільно на підставі належним чином оформленого правочину, в зв'язку з чим у позивача відсутні правові підстави для визнання договору дарування квартири недійсним, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на спірне житло та витребування квартири з володіння ОСОБА_5

Апеляційний суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову про визнання договору дарування квартири недійсним з підстав передбачених ст. 234 ЦК України, оскільки в ході розгляду справи в судах не було встановлено умислу дарувальника та обдарованої особи на укладення фіктивного правочину.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 про те, що договір дарування квартири носить характер уявного, фіктивного правочину, що дарування здійснено без волевиявлення дарувальника, не заслуговують на увагу, оскільки удаваність правочину не підтверджена належними та допустимими доказами, а те що нотаріус повинен перевіряти виконання попередньо укладених договорів чи права надання відмови у вчиненні реєстрації на підставі не оплати договору, строк виконання за яким не настав, не передбачено жодним законодавчим актом.

Апеляційним судом дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційними судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції немає, оскільки висновки суду щодо відмови в задоволенні позову зроблені вірно.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко