АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.

за участю представника апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування коштами та індексу інфляції, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, інтереси якого за договором про надання правової допомоги представляє ОСОБА_1, на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 9 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування коштами та індексу інфляції.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 02 липня 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 94 120 грн. у якості компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «МАZDА СХ-7», 2008 року випуску та 470,60 грн. у якості відшкодування витрат на оплату судового збору.

Проте відповідачем не виконуються грошові зобов'язання, у зв'язку з чим підлягають застосуванню правові наслідки, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь суму інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 91 859,01 грн. та 3 % річних у розмірі 6 895,46 грн., а також понесені судові витрати.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 9 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду є незаконним та

___________________________________________________________________

22ц/794/515/2017 р. Головуючий у І інстанції Мізюк В.М.

Категорія 19 Суддя-доповідач ОСОБА_4

необґрунтованим, при ухваленні рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вважає, що між сторонами виникло грошове зобовязання у результаті невиконання рішення суду про стягнення коштів, до якого застосовуються положення про зобовязання, зокрема, відповідальність за його порушення, передбачена ст. 625 ЦК України.

В апеляційній скарзіпросить скасувати рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 9 березня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню часково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, пославшись на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-2491 цс15, виходив з того, що передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦКУкраїни не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносин. Грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини, а позивач звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних вира та 3% річних за прострочення виконання рішення суду про стягнення суми у спорі про поділ майна подружжя, що виник із сімейних правовідносин. При цьому не підлягають застосуванню вимоги ч. 5 с. 11 ЦК України, оскільки наявність рішення суду не є підставою для виникнення між сторонами договірних відносин.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки він зроблений з порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 2 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, поділено спільна майно подружжя. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 94 120 грн у якості компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «МАZDА СХ-7», 2008 року випуску та 470,60 грн. у якості відшкодування витрат на оплату судового збору.

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції від 9 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження (а.с. 28).

Отже, відповідач почала частково виконувати рішення суду з серпня 2015 року. На виконання вказаного рішення остання сплатила на користь позивача з серпня 2015 року по грудень 2016 року 6845,05 грн., що підтверджується довідкою про здійснення відрахувань та виплат Чернівецького обласного медичного діагностичного центру від19.05.2017 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною 2 статті 509 ЦК України передбачено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 625 входить до розділу І «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Зобовязання ОСОБА_3 зі сплати на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за частку у спільному майні виникло у сфері цивільно-правових відносин на підставі норм цивільного законодавства.

Відтак, якщо певне зобовязання згідно з рішенням суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобовязання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з ч. 2 с. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 2 с. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права а інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 1 жовтня 2014 року № 6-113цс14, від 6 липня 2016 року №6-1946цс15, які є обовязковими для всіх судів України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність між сторонами грошових зобовязань та обґрунтованості застосування до указаних правовідносин вимог ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, розрахунок інфляційних витрат та 3% річних, наданий позивачем, не ґрунтується на матеріалах справи.

Колегія судді вважає за належними і допустимими для розрахунку 3% річних та інфляційних витрат доказом надані представником відповідача довідки про здійснення відрахувань та виплат, про доходи на імя ОСОБА_3, оскільки ні їх основі слід зробити правильний висновок про суми та час перерахування коштів на виконання рішення суду від 2 липня 2014 року.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Тому, на часткове задоволення вимог в цій частині з відповідача ОСОБА_3 на користь банку слід стягнути 60509 грн 49 коп. інфляційних витрат та 6845 грн 5 коп. - 3% річних, виходячи з наступного розрахунку:

Розрахунок інфляційних витрат та 3% річних

Період нарахуванняЗаборгованістьІндекс інфляціїРозмір інфляційних витрат 3% річних __________________________ Кількість днів Розмір
07.2014-08.47,53287-75
09.2102,32157-9.298,7---31237-10
11.2102,01856-9.2100,7649-1.2100,9829,3.299,6---29218,64
03.2232-64
04.2103,53180-9.2100,190-4.299,8---30222-00
07.299,9---31228-26
08.299,7---31225-51
09.2101,81588-2.2102,82457-8.2101.81575-9.2100,9784-8823164-86

Всього: 67354,54 = 60509-49 + 6845,05

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у даних правовідносинах не може бути покладена передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення виконання грошового зобовязання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, інтереси якого за договором про надання правової допомоги представляє ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 9 березня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 60509 (шістдесят тисяч пятсот девять) гривень 49 копійок інфляційних витрат та 6845 (шість тисяч вісімсот сорок пять) гривень 5 копійок - 3% річних.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: