Провадження № 2-о/229/120/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківки цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю

ВСТАНОВИВ:

заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_3. Вказала, що 30 січня 2017 року у віці 64 років померла ОСОБА_3 Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді трикімнатної квартири, що розташована по вул. Чернігівська (Орджонікідзе)АДРЕСА_1 в м. Дружківка Донецької області. Вказане майно належало померлій на праві власності. ОСОБА_4 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мешкали разом однією сімєю більше пяти років. Вони познайомилися в серпні 2006 року. На той час ОСОБА_3 мешкала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5. Обидва вони були інвалідами першої групи та потребували сторонньої допомоги. Дітей подружжя не мали, ніхто з родичів їм не допомагав. Вони були гарними людьми, а тому їх стан викликав жалість. І, як наслідок, заявник почала допомагати їм по господарству. Спочатку їх відносини були подружніми, а пізніше ОСОБА_5 стали для неї членами родини. Оскільки подружжя ОСОБА_5 мали тяжкі вади здоровя, через це вони ледве рухалися по квартирі, а тому більшість домашніх справ (прибирання квартири, прання, дрібний ремонт та готування їжі) було для них великою проблемою. У листопаді 2011 року погіршився стан здоровя ОСОБА_5, а тому він постійно потребував догляду. Доглядати за ним хвора дружина не могла, тому що сама рухалася за допомогою ходунків. Саме з цього часу за проханням ОСОБА_3 заявник фактично почала проживати разом з ОСОБА_6 у одній квартирі. 27 квітня 2012 року помер ОСОБА_5 Організацією його поховання та поминок займалася заявниця. На поминках були присутніми родичі подружжя, але вони не проявили достатньої уваги та турботи до ОСОБА_3 Їх не цікавила подальша доля хворої родички. Після цієї події ОСОБА_3 взагалі перестала ходити та злягла. ОСОБА_3 дуже просила заявника не залишати її одну у квартирі. Оскільки ОСОБА_1 на той час працювала, то з ОСОБА_3В часто залишалася свекруха заявниці. ОСОБА_1 активно займалася оздоровленням ОСОБА_3 По декілька разів на день вони разом виконували фізичні вправи, масаж, фізеопроцедури. І після цих дій здоровя ОСОБА_3 значно покращилося. Остання знов змогла ходити за допомогою ходунків. Навіть були випадки, коли заявник і її син виносили хвору ОСОБА_3В на вулицю, посидіти надворі. Заявник залишилася мешкати з ОСОБА_7 у одній квартирі і допомагати по господарству. Майже у всій квартирі було зроблено ремонт, окрім зали та однієї кімнати, поміняні міжкімнатні двері. Своїми силами заявник і її син замінили у ванній кімнаті сантехніку. Самостійно помитися ОСОБА_3 без сторонньої допомоги не могла і в цьому їй допомагала заявник. Ремонт був зроблений за власні кошти ОСОБА_8, тому що майже усю пенсію ОСОБА_3 витрачала на купівлю через відділення «Укрпошти» безлічі непотрібних речей: книжок, браслетів, журналів та іншого. При замовленні цьому вона вірила, що обовязково виграє приз. Відмовити не робити цього було неможливо. Через це заявник дуже часто самостійно утримувала сімю, а іноді навіть просила допомоги у свого сина. Особливо коли здоровя ОСОБА_3 погіршилося. Всього два-три рази на рік у квартирі ОСОБА_3 зявлялися родичі. Навесні 2013 року здоровя ОСОБА_3 дуже погіршилося, вона стала менше ходити. Через такі обставини вона просила свою свекруху доглянути ОСОБА_3, оскільки на той час заявник працювала Натомість її родичі не турбувалися про стан її здоровя і не телефонували їй. У 2014 році ОСОБА_3 остаточно злягла, перестала рухатися. Масаж, фізкультурні вправи та ліки не надали значного результату. Лише тільки на декілька днів результат покращувався. Заявнику була дуже потрібна допомога по догляду за ОСОБА_3 Родичі цією проблемою не цікавилися. В січні 2016 року ОСОБА_1 була змушена звільнитися з роботи. На то час ОСОБА_3В вже фактично була прикута до ліжка, а тому декілька разів на день їй необхідно було поміняти білизну, нагодувати. 30 січня 2017 року зранку стан здоровя ОСОБА_3 погіршився. Лікар зі швидкої допомоги зробили укол, але це не допомогло. Близько 13:00 години ОСОБА_3,В померла. Причиною її смерті стала хронічна серцева недостатність. Її похованням займалася ОСОБА_1 За власні кошти організувала процедуру поховання та поминок. Таким чином, з листопада 2011 року по 30 січня 2017 року заявник опікувалася померлою ОСОБА_3: купувала ліки, продукти харчування, засоби гігієни, оплачувала комунальні послуги за квартиру. Заявник одноособово займалася прибиранням квартири, готуванням їжі та пранням її речей. ОСОБА_1 просила суд встановити факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_3 з листопада 2011 року по 30 січня 2017 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що з 2002 року працювала на посаді соціального робітка у державному закладі «Територіальний центр». У неї на ділянці було по 12-13 чоловік, яких вона повинна була обслуговувати. У 2006 році директор закладу запропонував їй взяти сімю ОСОБА_4 на обслуговування і вона погодилася. Тоді був складений договір на обслуговування, на неї покладалися обовязки щодо прибирання квартири, приготування їжі, купівлі продуктів харчування та необхідних ліків. На прохання ОСОБА_3 та для організації їх кращого побуту вона з чоловіком та сином робили деякий ремонт у квартирі, налагодили електрику, підтримували житлове приміщення у належному стані. Восени 2011 року ОСОБА_5 обварив окропом ноги і ОСОБА_9 разом зі своїм чоловіком тимчасово мешкали з родиною ОСОБА_5, а потім вона постійно залишилася жити та доглядати за ними. 27 квітня 2012 року помер ОСОБА_5 Процедурою його поховання та поминок займалася заявник. На поминках були родичі ОСОБА_5, але вони не проявили жодної уваги та турботи до ОСОБА_3 Вона сподівалася, що родичі заберуть ОСОБА_3 до себе, оскільки самостійно, без сторонньої допомоги вона б не змогла жити. Натомість, родичі відмовилися доглядати за ОСОБА_3, посилаючись на зайнятість, на особисті проблеми і турботи. ОСОБА_3 прохала її залишитися мешкати разом з нею, плакала, говорила, що нікому вона не потрібна. ОСОБА_1 залишилася мешкати з ОСОБА_3, перевезла до її квартири холодильник та шифоньєр, її родина почала робити ремонт у ванній кімнаті задля зручності ОСОБА_3 Ремонт у квартирі був зароблений за власні кошти та своїми силами. Загалом свої гроші ОСОБА_3 витрачала на ліки та поштові товари з «Укрпошти». Родичі приходили до ОСОБА_3 лише в день її народження або в свій, а вона завжди дарувала їм подарунки. Більше часу вони їй не приділяли. З кожним роком стан здоровя ОСОБА_3 погіршувався, і у звязку з цим заявник була змушена звільнитися з роботи. Одночасно працювати і доглядати за ОСОБА_3 було складно. З чоловіком вони планували обміняти свою квартиру на будинок і забрати з собою ОСОБА_3 Вона наполягла, щоб у її квартирі прописався син ОСОБА_1 та її онук, яких вона сприймала як своїх онуків. Заявницю ж ОСОБА_3 сприймала як свою меншу сестру. 30 січня 2017 року ОСОБА_3 померла.

Представник заявника ОСОБА_2 просить суд задовольнити заяву ОСОБА_1 У суді цей факт було встановлено і доведено поясненнями свідків та доказами.

Суд, дослідивши докази по справі, встановив такі обставини.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона мешкає у квартирі АДРЕСА_2 є сусідкою померлої ОСОБА_3 Розповіла, що з осені 2011 року ОСОБА_1 завжди була поруч з ОСОБА_6 та ОСОБА_3, проживала з ними. Подружжя ОСОБА_6 були інвалідами і ОСОБА_1 за ними доглядала і допомагала по господарству: готувала їжу, робила ремонт, погашала борги та купувала лікарські препарати. Лише один раз свідок бачила родичів ОСОБА_3 - сестру ОСОБА_2, яка приходила до ОСОБА_3 і продавала їй полуницю. Дядьку померлої вона бачила лише на похованні. Родичі знали про безпорадний стан ОСОБА_3, але не нічим їй не допомагали.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 Вона спілкувалася телефоном з померлою ОСОБА_3 , а остання говорила, що ОСОБА_1 за нею добре наглядає.

Свідок ОСОБА_12 розповіла, що доводиться свекрухою ОСОБА_1 Вона особисто допомагала ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_3, носила на своїх плечах. З 2011 року ОСОБА_1 почала жити разом з ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_13 вказала, що працювала поштаркою і обслуговувала будинок, де жила ОСОБА_3. Вона бачила, що ОСОБА_1 постійно перебувала з ОСОБА_14 та ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_15 розповів суду, що є сином ОСОБА_1 Його мати доглядала ОСОБА_3 та ОСОБА_15. Мати жила з ними з моменту, коли ОСОБА_5 обварив собі ноги. Родичів ОСОБА_5 свідок ніколи не бачив. ОСОБА_4 ОСОБА_3 він сприймав як бабусю і свою родичку. Він допомагав робити в квартирі ОСОБА_5 деякий ремонт, щоб ОСОБА_3 було зручніше приймати ванну, ходити до туалету.

Суд встановив, що ОСОБА_3 була інвалідом першої групи (а) з дитинства, і потребувала постійного стороннього догляду. 22 грудня 2011 року комісією МСЕ уперше для ОСОБА_3 складено індивідуальну програму. Її метою було часткове відновлення обмеження життєдіяльності хворої особи.

Суд встановив, що ОСОБА_5 помер 27 квітня 2012 року (а.с.7).

ОСОБА_3 померла 30 січня 2017 року (а.с.8).

Свідоцтвом про поховання від 30.01.2017, виданим комунальним підприємством «Спектр», квитанцією до прибуткового ордеру від 30.01.2017 про оплату ритуальних послуг підтверджено, що ОСОБА_16 займалася організацією поховання ОСОБА_3 (а.10,11).

Копіями товарний рахунків за будівельні матеріали, сантехнічні вироби, за ліки, показами свідків підтверджено, що ОСОБА_1 робила ремонт в квартирі ОСОБА_3, купувала ліки для ОСОБА_3 (а.с.25-29).

У довідці № 766 від 27 лютого 2017 року, виданою КП «Комсервіс» Дружківської міської ради зазначено, що у квартирі АДРЕСА_3 (Орджонікідзе) м. Дружківка зареєстровані: ОСОБА_3 (власник), померла 30 січня 2017 року, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1 (онук), ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2 (правнук) (а.с.19).

З пояснень свідка ОСОБА_15 суд встановив, що ОСОБА_3 сама проявила бажання зареєструвати його та його сина в своїй квартирі, і при реєстрації сама зазначила їх як онука та правнука.

Показами свідків підтверджений той факт, що ОСОБА_1 з листопада 2011 року по 30 січня 2017 року проживала з ОСОБА_3, вела з нею спільне господарство, мала з нею загальний бюджет, піклувалася про неї, влаштовувала та поліпшувала її побут.

Свідок ОСОБА_10 надала суду письмове звернення мешканців будинку №3 по вул. Чернігівський (Орджонікідзе) м. Дружківки, які підтверджували, що ОСОБА_1 тривалий час доглядала за ОСОБА_3, про що поставили свої підписи.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 листопада 1994 року квартира № 17 у будинку № 3 по вулив Чернігівська (Орджонікідзе) м. Дружківки Донецької області на праві спільної приватної власності належить ОСОБА_3, ОСОБА_18

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сімєю з листопада 2011 року по 30 січня 2017 року, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 61, 131, 209, 212-215, 234 ЦПК України, суд,

У Х ВА Л И В:

заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживала однією сімєю з ОСОБА_3 з листопада 2011 року по 30 січня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 24 травня 2017 року.

Суддя: С. О. Рагозіна