Справа № 466/1741/17
УХВАЛА

іменем України

«07» квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Кавацюка В.І

при секретарі Мазур Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

справу за скаргою стягувача ОСОБА_1, від імені якої діє представник ОСОБА_2, про визнання рішення заступника начальника Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання неправомірним та зобовязання до вчинення дій,

у с т а н о в и в:

10 березня 2017 року стягувач ОСОБА_1, від імені якої діє представник ОСОБА_2 (далі стягувач), звернулась до суду зі скаргою про визнання рішення заступника начальника Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання неправомірним та зобовязання до вчинення дій.

В обґрунтування скарги стягувач зіслався на те, що 22 лютого 2017 року заступником начальника Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі Пустомитівський ВДВС) ОСОБА_3 (далі державний виконавець Рослюк Т.С.) при вирішення питання про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м Львова від 07 лютого 2017 року про забезпечення позову у цивільній справі №466/10562/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, обслуговуючого кооперативу «Житлового кварталу села Раковець», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, Головне управління регіональної статистики у Львівській області, Галицька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області, про визнання недійсним правочину та відновлення становища, яке існувало до порушення, було прийнято рішення, яке оформлено повідомленням від 22 лютого 2017 року вих.№В-2/2356, про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (далі рішення від 22 лютого 2017 року), згідно якого вищевказану ухвалу суду про забезпечення позову повернуто стягувачу без прийняття до виконання.

Рішення від 22 лютого 2017 року мотивоване тим, що у виконавчому документі зазначено два боржника, що не відповідає вимогам п.2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а тому на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається без прийняття до виконання.

Копію зазначеного рішення від 22 лютого 2017 року було отримане стягувачем ОСОБА_1 із Пустомитівського ВДВС 04 березня 2017 року у поштовому конверті рекомендованого листа №452 від 27 лютого 2017 року.

Вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

У відповідності до п.п.1, 2, 5 ст. 2 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обовязковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та обовязковості.

Згідно з ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до п.1 ст. 6 Конвенції прав захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції прав захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція від 04 листопада 1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Закон №3477-IV) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основних свобод і практику Суду як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права на реальний доступ до органів правосуддя, гарантований п.1 ст. 6 Конвенції від 04 листопада 1950 року (рішення у справах «Перес де Рада Каванилес проти Іспанії», «Белеш та інші проти Чеської Республіки» та ін.) Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» та ін.).

Як зазначалось вище, державний виконавець Рослюк Т.С мотивував своє рішення від 22 лютого 2017 року тим, що у виконавчому документі зазначено два боржника.

За приписами абз.2 ч.4 ст. 4 Закону №1404- VІІІ у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутись до суду, що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

У відповідності до ч.1 ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Однак вона, ОСОБА_1, в силу приписів чинного законодавства України, зокрема ЦПК України, позбавлена практичної можливості отримати виправлення в ухвалі суду від 07 лютого 2017 року із зазначенням в ній лише по одному боржнику: Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області та обслуговуючого кооперативу «Житлового кварталу села Раковець», оскільки суд, який постановив ухвалу в порядку ч.2 ст. 152, ч.5 ст. 153 ЦПК України, дотримався вимог процесуального законодавства та жодних описок в ухвалі не допустив, а постановлення судом декількох ухвал про кожному виду забезпечення позову в межах одного судового провадження згідно поданої позивачем заяви чинний ЦПК України не передбачає.

Отже, внаслідок незастосування під час прийняття рішення від 22 лютого 2017 року державним виконавцем Рослюком Т.С. п. 1 ст. 6 Конвенції від 04 листопада 1950 року, в поєднанні з практикою застосування цієї норми Європейським судом з прав людини, позбавило її, стягувача, права на реальний доступ до органів правосуддя.

У відповідності до частини 1 ст. 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 4 ст. 74 Закону №1404-VIII рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 69 ЦПК України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Згідно з ч. 3 ст. 70 цього ж Кодексу якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

У відповідності до частини 6 ст. 70 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Таким чином, рішення від 22 лютого 2017 року, яке отримане стягувачем 04 березня 2017 року з Пустомитівського ВДВС, підлягає оскарженню до Шевченківського районного суду м. Львова в термін до 14 березня 2017 року.

На підставі викладеного, просить вимоги скарги задовольнити, а саме:

- визнати неправомірним рішення від 22 лютого 2017 року заступника начальника Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3, яке оформлено повідомленням від 22 лютого 2017 року вих.№В-2/2356 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, згідно якого стягувачу ОСОБА_1 повернуто без прийняття до виконання ухвалу Шевченківського районного суду м Львова від 07 лютого 2017 року про забезпечення позову у цивільній справі №466/10562/16-ц;

- зобовязати заступника начальника Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 прийняти до негайного виконання ухвалу Шевченківського районного суду м Львова від 07 лютого 2017 року про забезпечення позову у цивільній справі №466/10562/16-ц.

В судовому засіданні 31 березня 2017 року представник стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_2 скаргу підтримав, зіславшись на викладені в ній доводи.

Заступник начальника Пустомитівського ВДВС ОСОБА_3 в судовому засіданні 31 березня 2017 року проти задоволення скарги заперечив та, зокрема, пояснив, що 22 лютого 2017 року ним дійсно було прийнято рішення про повернення ухвали Шевченківського районного суду м. Львова про забезпечення позову від 07 лютого 2017 року стягувачу ОСОБА_1 Вказане рішення було оформлено у вигляді повідомлення та підставою для його винесення було те, що в ухвалі суду про забезпечення позову зазначено два боржника, що не відповідає п.2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 07 квітня 2017 року о 14.00 год., представник ОСОБА_2 та державний виконавець Рослюк Т.С. не зявились, хоч про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені та представником ОСОБА_2 подано клопотання, в якому він підтримує скаргу, просить суд розглядати справу у його відсутності.

Інші особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не зявились повторно, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку.

У відповідності до ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання 07 квітня 2017 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

У відповідності до ч.1 ст.74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа №466/10562/16-ц (головуючий суддя Свірідова В.В.) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, обслуговуючого кооперативу «Житлового кварталу села Раковець», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, Головне управління регіональної статистики у Львівській області, Галицька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області, про визнання недійсним правочину та відновлення становища, яке існувало до порушення.

07 лютого 2017 року Шевченківським районним судом м. Львова в попередньому судовому засіданні у вищевказаній цивільній справі №466/10562/16-ц за результатами розгляду заяви позивача ОСОБА_1 було постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою, зокрема, заборонено загальним зборам членів обслуговуючого кооперативу «Житлового кварталу села Раковець» приймати рішення про зміни складу членів кооперативу, а державному реєстратору Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб,. фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записи про зміну складу членів обслуговуючого кооперативу «Житлового кварталу села Раковець».

22 лютого 2017 року державним виконавцем Рослюком Т.С. було прийнято рішення про повернення ухвали Шевченківського районного суду м. Львова про забезпечення позову від 07 лютого 2017 року стягувачу ОСОБА_1, яке було оформлено повідомленням від 22 лютого 2017 року вих.№В-2/2356 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, з тих підстав, що в ухвалі суду про забезпечення позову зазначено два боржника та це суперечить положенням п.2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Приписами п.п. 1, 2, 5 ст. 2 Закону України №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обовязковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та обовязковості.

Згідно з ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до п.1 ст. 6 Конвенції прав захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 17 Закону України №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основних свобод і практику Суду як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права на реальний доступ до органів правосуддя, гарантований п.1 ст. 6 Конвенції від 04 листопада 1950 року (рішення у справі «Перес де Рада Каванилєс проти Іспанії», «Белеш та інші проти Чеської Республіки» та ін.) Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» та ін.).

За приписами абз.2 ч.4 ст. 4 Закону №1404-VІІІ у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутись до суду, що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

У відповідності до ч.1 ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Позивач ОСОБА_1, в силу положень чинного законодавства України, зокрема ЦПК України, позбавлена практичної можливості отримати виправлення в ухвалі суду від 07 лютого 2017 року із зазначенням в ній лише по одному боржнику: Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області та обслуговуючого кооперативу «Житлового кварталу села Раковець», оскільки суд, який постановив ухвалу в порядку ч.2 ст. 152, ч.5 ст. 153 ЦПК України, дотримався вимог процесуального законодавства та жодних описок в ухвалі не допустив, а постановлення судом декількох ухвал про кожному виду забезпечення позову в межах одного судового провадження згідно поданої позивачем заяви чинний ЦПК України не передбачає.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи вищезазначені норми законодавства, суд приходить до висновку, що внаслідок незастосування під час прийняття оскаржуваного рішення від 22 лютого 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем положень п. 1 ст. 6 Конвенції від 04 листопада 1950 року, в поєднанні з практикою застосування цієї норми Європейським судом з прав людини, позбавлено стягувача ОСОБА_1 права на реальний доступ до органів правосуддя.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що скарга представника стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 58, 60, 152, 153, 197, 209, 212, 214, 215, 219, 383-387 ЦПК України, ч.1 ст. 9 Конституції України, п.1 ст. 6 Конвенції прав захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, практику Європейського суду з прав людини у справах «Перес де Рада Каванилес проти Іспанії», «Белеш та інші проти Чеської Республіки» та інші, суд

у х в а л и в :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірним рішення від 22 лютого 2017 року заступника начальника Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3, яке оформлено повідомленням від 22 лютого 2017 року вих.№В-2/2356 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, згідно якого стягувачу ОСОБА_1 повернуто без прийняття до виконання ухвалу Шевченківського районного суду м Львова від 07 лютого 2017 року про забезпечення позову у цивільній справі №466/10562/16-ц (головуючий суддя Свірідова В.В.) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, обслуговуючого кооперативу «Житлового кварталу села Раковець», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, Головне управління регіональної статистики у Львівській області, Галицька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області, про визнання недійсним правочину та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Зобовязати заступника начальника Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 прийняти до негайного виконання ухвалу Шевченківського районного суду м Львова від 07 лютого 2017 року про забезпечення позову у цивільній справі №466/10562/16-ц (головуючий суддя Свірідова В.В.) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, обслуговуючого кооперативу «Житлового кварталу села Раковець», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, Головне управління регіональної статистики у Львівській області, Галицька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області, про визнання недійсним правочину та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом пяти днів з дня проголошення ухвали суду апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_6