Справа № 466/3100/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.

секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у залі суду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

у с т а н о в и в :

04.05.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 6 в будинку №7 на вул.Хорватській у м.Львові та зняти його з реєстрації; зобовязати Шевченківський районний відділ у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: м.Львів, вул.Хорватська,7/6.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_2 є власником квартири №6 в будинку №7 на вул.Хорватській у м.Львові на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №52726 від 15.05.1997 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.2011 року. У даній квартирі разом з нею зареєстрований колишній чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 2012 року за даною адресою не проживає. Оскільки відповідач не є власником квартири, не проживає у ній, не отримує кореспонденцію, не оплачує житлово-комунальні послуги, то за таких обставин вона змушена звернутися до суду.

У судовому засіданні позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні визнав позов.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2А є власником квартири №6 в будинку №7 на вул.Хорватській у м.Львові на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру №52726 від 15.05.1997 року виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів та зареєстрованого у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки в реєстрову книгу за №23177 (реєстраційний номер майна 32251382) на 1/2 частину квартири /а.с. 11/ та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.2011 року виданого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим №4-1121 на 1/2 частину цієї квартири./а.с.10/.

З наданої позивачем довідки ЛКП «Янів 405» від 01.04.2017 року №360 вбачається, що у квартирі №6 у будинку 7 на вул.Хорватській у м.Львові зареєстровані: власник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та колишній чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.4/.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи актів ЛКП «Янів 405» від 27.02.2017 року №75, від 05.12.2016р. №453, від 21.10.2016р. №382 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований, але не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с.5-7/.

Згідно рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28.12.2016 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано, після розірвання шлюбу позивачеві залишено прізвище Гаврилюк /а.с.8/.

Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ч.4 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено та відповідач сам визнав, що він - ОСОБА_3 не є власником та не проживає у квартирі №6 в будинку №7 на вул. Хорватській у м.Львові з 2012 року, не надає коштів на утримання даної квартири, а тому в силу формальної реєстрації відповідача у квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу, відповідач порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.405 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 6 в будинку №7 на вул.Хорватській у м.Львові зі зняттям з реєстрації за даною адресою.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_7