Номер провадження: 22-ц/785/2490/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Станкевича В.А., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., Лопотан В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_4, ТОВ «АТЛАНТА» про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

14 липня 2016р. ОСОБА_2 звернулася з позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_3 75000грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що 21 квітня 2015р. між нею та ОСОБА_3, інтереси якої представляла її сестра ОСОБА_4, та Агентством нерухомості «Атланта» було укладено договір про намір укласти угоду №6/3, за якою ОСОБА_3 повинна була продати земельну ділянку.

В подальшому відповідач замість домовленості продати земельну ділянку за 10000 доларів США, стала вимагати 20000 доларів США, та в порушення вимог договору відповідач відмовилась укладати договір купівлі-продажу земельної ділянки, а також повернути грошові кошти у розмірі 75000грн., що складаються з забезпечувального платежу у розмірі 25000грн., авансового платежу у розмірі 12500грн., та 100% штрафу за відмову від виконання договору.

Рішенням суду від 06 грудня 2016р. у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено (а.с.53-54).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на те, що суд безпідставно відмовив їй у задоволені позову (а.с.59-60).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, представника ОСОБА_3, третю особу ОСОБА_4, які просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, представника ТОВ «АТЛАНТА», вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановлені фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів в їх сукупності.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовивши у задоволені позову, суд першої інстанції вказав, що відсутні будь-які докази на підтвердження невиконання вимог попереднього договору відповідачем, не вбачається за чиєї вини не було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Судова колегія не може повністю погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції.

Так, з договору №6/3 від 21 квітня 2015р. про намір укласти угоду, вбачається, що в Агентстві нерухомості «АТЛАНТА», між ОСОБА_3, інтереси якої представляла її сестра ОСОБА_4, та ОСОБА_2 було укладено договір, за яким ОСОБА_3 повинна була продати ОСОБА_2 земельну ділянку за 10000 доларів США, договір між сторонами слід було укласти не пізніше 30 червня 2015р. В даному договорі було вказано, що ОСОБА_2, як покупець сплачує 25000грн., що еквівалентно 1000 доларів США (а.с.17).

Судом апеляційної інстанції було чітко встановлено, що вищевказані гроші в сумі 1000 доларів США не були фактично сплачені ОСОБА_2, як аванс продавцю ОСОБА_3 Навпаки ОСОБА_2 в день укладення вказаного договору 21 квітня 2015р. надала розписку, за якою вона отримала від ОСОБА_4, як представника ОСОБА_3 1000 доларів США, як вказано в розписці, що є задатком за земельну ділянку, та вказані гроші будуть використані нею на виготовлення документів для нотаріального оформлення (а.с.44). При цьому вказана розписка була оформлена формально, оскільки ОСОБА_2 не сплачувала як аванс 1000 доларів США, та не отримувала від ОСОБА_4 вказану суму, а вказана сума була лише зарахована, як аванс, та визначалася для оформлення документів.

Фактично вказані обставини були визнані сторонами, що ні ОСОБА_2 не надавала ОСОБА_4 1000 доларів США, ні ОСОБА_4 не надавала ОСОБА_2 1000 доларів США.

Безпідставним є вимоги ОСОБА_2 про повернення їй 25000грн., що еквівалентно 1000 доларам США, які як вона вказала витрачені нею на виготовлення документів, оскільки позивач ОСОБА_2 не надала суду першої та суду апеляційної інстанції належні та допустимі докази на підтвердження того, що нею було витрачено саме вказану суму на виготовлення документів.

При цьому необґрунтованим є посилання представника ОСОБА_2, що матеріали справи містять такі докази, оскільки таких доказів не має, та представник позивачки не заперечував, що вказані документи не були передані ОСОБА_3

Разом з тим, судова колегія, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення 12500грн., що еквівалентно 500 доларам США, підлягають задоволенню, оскільки згідно розписки від 25 лютого 2016р. ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_3, отримала від ОСОБА_2 500 доларів США у якості авансу за майбутній продаж земельної ділянки (а.с.16).

Слід зазначити, що в даній розписці вказано, що загальна сума продажу земельної ділянки складає 9000 доларів США за мінусом авансу 500 доларів США, що також свідчить про зарахування 1000 доларів США, які були включені до розписки від 21 квітня 2015р. для оформлення ОСОБА_2 документів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.58 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допитана у якості свідка директор Агентства нерухомості «АТЛАНТА» ОСОБА_5, пояснила, що їй не відомі взаємовідносини між сторонами щодо надання та повернення авансу за майбутнє оформлення продажу земельної ділянки.

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги покази допитаного у якості свідка ОСОБА_6, якій пояснив, що він був присутній коли ОСОБА_4 повернула аванс ОСОБА_7 в серпні 2016р. гроші в сумі 500 доларів США, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.1051 ЦК України визначено, що якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Тому з урахуванням вищевказаних вимог ЦК України, не може бути підтверджено саме показами свідків повернення грошей з боку ОСОБА_4 позивачці ОСОБА_2, які були надані саме за розпискою.

Крім того, згідно змісту пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»№9 від 06 листопада 2009р. не може доводитися показанням свідків виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у ЦК, зокрема у ч.2 ст.937 ЦК, ч.3 ст.949 ЦК.

Згідно ч.1 п.п.1,3,4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016р. скасувати, ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_2 задовольнити частково, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12500грн., в іншій частині позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016р. скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_4, ТОВ «АТЛАНТА» про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12500грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: В.А.Станкевич

ОСОБА_8