Справа № 242/1315/17
Провадження № 4-с/242/13/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Коліщук З.М.,

при секретарі Яцканич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове у порядку ч.2 ст.197 ЦПК України скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та бездіяльності державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірними дій та бездіяльності державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, яка мотивована тим, що в провадженні державного виконавця відділу ДВС перебувають виконавчі провадження ВП № 51251160 (про встановлення порядку участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні онуки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання бабусі м. Миколаїв, вул. Чкалова, 84/69, а саме: з 03 по 10 січня та з 01 по 15 червня щороку без участі матері дитини); ВП № 51271367 (про зобовязання ОСОБА_4 (боржниці) не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з її онукою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1); ВП № 51250929 (про зобовязання ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1).

У обґрунтування своєї скарги заявник посилається на те, що боржниця ОСОБА_4 ухиляється від виконання рішень судів, мотивуючи на значну відстань між м. Селидове Донецької області та м. Миколаїв, а державний виконавець не проводить всіх виконавчий дій щодо перевірки факту виконанні судових рішень, і тому вважає бездіяльність державного виконавця неправомірною в частині не накладення штрафу на ОСОБА_4 з приводу її дії, які ускладнюють виконання судових рішень.

Крім того, у виконавчому провадженні ВП № 51250929 державним виконавцем не зазначені всі виконавчі дії відповідно до рішення суду та виконавчого листа, і тому просить визнати дії та бездіяльність державного виконавця Селидівського міського відділу ДВС неправомірними, зобовязати державного виконавця усунути порушення шляхом накладення штрафів на боржницю ОСОБА_4 та виправити помилку у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 51250929 від 26.05.2016 року відповідно до рішення суду та виданого виконавчого листа.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав подану скаргу в повному обсязі та просить її задовольнити.

В судове засідання представник Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не зявився, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що дійсно у відділі ДВС перебувають виконавчі провадження ВП № 51251160 (про встановлення порядку участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні онуки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання бабусі м. Миколаїв, вул. Чкалова, 84/69, а саме: з 03 по 10 січня та з 01 по 15 червня щороку без участі матері дитини); ВП № 51271367 (про зобовязання ОСОБА_4 (боржниці) не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з її онукою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1); ВП № 51250929 (про зобовязання ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У письмових поясненнях боржник ОСОБА_4 зобовязалася не чинити перешкод в спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_2, але не має можливості відвозити дитину до батька за їх місцем проживання, оскільки не має у власності автотранспортного засобу. Вважає, що державний виконавець діяв згідно з Законом України «Про виконавче провадження», а тому подана скарга є необґрунтованою. Просить відмовити скаржнику у задоволенні скарги в повному обсязі.

Боржниця ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду скарги, причини неявки суду не повідомила.

З`ясувавши всі обставини скарги та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про участь тата у вихованні та оздоровленні дитини та усунення перешкод задоволено частково та зобовязано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 й визначено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, надавши йому можливість спілкування з донькою та її оздоровлення влітку протягом одного місяця та тиждень протягом зимових канікул щороку до досягнення донькою повноліття(арк.. справи3-4).

На підставі цього рішення суду 07.04.2016 року Селидівським міським судом Донецької області було видано виконавчий лист № 242/1301/14-ц, яким зобовязано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 й визначено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, надавши йому можливість спілкування з донькою та її оздоровлення влітку протягом одного місяця та тиждень протягом зимових канікул щороку до досягнення донькою повноліття(арк..справи 5).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Селидівського МУЮ від 26.05.2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 51250929 з примусового виконання виконавчого листа № 242/1301/14-ц, виданого 07.04.2016 року Селидівським міським судом Донецької області (арк.. справи 7).

У відповідності з приписами частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 10 «Перехідних положень» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Оскільки постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження була винесена 26.05.2016 року, а скаргу подано 25.03.2017 року (поштовий штемпель), тобто після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, тому при розгляді даної скарги суд застосовує положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (далі Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 Закону виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та виконавець зобовязаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Згідно ст. 19 Закону боржник зобовязаний, зокрема - утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

З відповіді державного виконавця відділу ДВС від 30.06.2016 року № 1/2079, від 08.08.2016 року № 1/2079, від 10.11.2016 року № 1/2079 вбачається, що ОСОБА_4 ознайомлена з виконавчими листами про зобовязання не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_2, ОСОБА_1 з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, й відвозити дитину до тату і бабусі за їх місцем проживання у боржниці не має можливості, так як вона не має у власності автотранспортний засіб (арк.. справи 10).

На підставі цього, суд дійшов висновку, що відсутність автотранспортного засобу у ОСОБА_4 не є безумовною підставою для невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, оскільки у вищевказаних рішеннях не встановлений спосіб виконання «як відвозити дитину на автотранспортному засобі», а у виконавчому документі вказано про зобовязання ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 й визначено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, надавши йому можливість спілкування з донькою та її оздоровлення влітку протягом одного місяця та тиждень протягом зимових канікул щороку до досягнення донькою повноліття, а тому посилання на відвезення дитини виключно на автотранспортному засобі призведе до зміни способу виконання рішення суду (Постанова Верховного суду України від 12 квітня 2017 року № 6-465цс17).

Доказів щодо зміни способу виконання рішення суду сторонами не надано.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 квітня 2017 року знято з апеляційного провадження подання Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про вирішення питання зміни способу та виконання виконавчого листа, виданого 07.04.2016 року Апеляційний судом Донецької області по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про участь тата у вихованні та оздоровленні дитини та усунення перешкод.

Доводи скарги в частині наявності у співмешканця ОСОБА_5 транспортних засобів судом не приймаються до уваги, оскільки належних та допустимих доказів з приводу проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в розумінні Сімейного кодексу України скаржником не надано, зазначене не стосується самої скарги та наявності відповідного права боржника ОСОБА_4 на користування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

З резолютивної частини рішення Апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2015 року та виконавчого листа № 242/1301/14-ц встановлено, що зобовязано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 й визначено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, надавши йому можливість спілкування з донькою та її оздоровлення влітку протягом одного місяця та тиждень протягом зимових канікул щороку до досягнення донькою повноліття, тобто визначений строк виконання рішення до досягнення донькою повноліття, тому вказане повинно бути відображено у постанові про відкриття виконавчого провадження, але в порушення цього державний виконавець не в повній мірі виклав резолютивну частину рішення, тому в цій частині подана скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно п. 6. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (далі Пленум), інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого згідно із вимогами ЦПК, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, вирішуючи скаргу щодо доводів ОСОБА_1 з приводу невиконання рішення суду в частині виконавчих проваджень ВП № 51251160 та ВП № 51271367, суд дійшов висновку, що вони є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки останній не є стороною виконавчих проваджень, а стягувачем за даними виконавчими провадженнями є ОСОБА_2, тому він не позбавлений права звернутися до суду зі скаргами в порядку виконання вищезазначеного рішення до відповідного адміністративного суду.

На підставі цього суд приходить до висновку, що державним виконавцем з урахуванням ст. 2 Закону, яка передбачає засади виконавчого провадження, зокрема справедливість, неупередженість та обєктивність, не в повнім мірі виконано вимоги закону щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а його посилання про обізнаність боржниці щодо виконання рішення є недоречним, оскільки державний виконавець повинен перевіряти виконання рішення суду, а в даному випадку щодо порядку участі батька у вихованні дитини до досягнення дитиною повноліття, тому в цій частині скарга підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимоги скарги щодо зобовязання державного виконавця усунути порушення шляхом накладення штрафів на боржницю ОСОБА_4, то суд дійшов висновку в цій частині слід відмовити, оскільки вказане право належить виключно державному виконавцю, а спонукання до виконання своїх обовязків державним виконавцем, що визначені Законом, не є засадою цивільного судочинства в порядку виконання судових рішень.

Як розяснено в п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність держаного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Як передбачено ч. 1 ст. 388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За відсутності доказів щодо понесених судових витрат заявником, дане питання відповідно до ст. 388 ЦПК України судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 209, 210, 386-387 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та бездіяльності державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_6 щодо невжиття заходів з приводу перевірки виконання рішення суду у виконавчому провадженні ВП № 51250929 від 26.05.2016 року та невжиття заходів реагування відносно боржника ОСОБА_4 за ухилення від виконання рішення суду неправомірними.

Зобовязати державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_6 зазначити у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 51250929 від 26.05.2016 року в повному обсязі резолютивну частину рішення Апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2015 року.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує,апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя