Справа № 456/2824/16-ц
Провадження № 2/456/404/2017
РІШЕННЯ

іменем України

15 травня 2017 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бораковського В. М. ,

за участю секретаря Кміть Х.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Маряни Ярославівни, треті особи ОСОБА_5, Служба у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення в житло, зустрічний позов ОСОБА_4 Маряни Ярославівни та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 Андріани-Марії Василівни, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач за первинним позовом ОСОБА_1 покликається на те, що їхній з відповідачем батько ОСОБА_6, який був наймачем спірної квартири, в якій всі вони проживали, та який помер 18 березня 2013 року, перебував з нею в неприязних відносинах, часто погрожував їй вбивством, виганяв з дітьми з квартири, тому вона змушена була піти на приватну квартиру. У звязку з важким матеріальним становищем вона періодично їздила на роботу у ОСОБА_7. Вона з поважних причин не має можливості проживати у квартирі, так як відповідачка не впускає її до неї, погрожує, змінила замок від вхідних дверей, тому не втратила разом з дітьми права на проживання у спірній квартирі. Іншим житлом вони не забезпечені і змушені винаймати його. Не дивлячись на те, що у спірній квартирі знаходяться її та дітей речі, вона не може вселитися в квартиру, так як ключа від квартири відповідачка не дає.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_8 покликається на те, що з дитинства вона з відповідачем та їх батьками проживали в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, житлова площа квартири 15,5 кв.м. Квартира на даний час не приватизована. В 2000 році відповідач добровільно залишила квартиру і з того часу ні відповідач, ні її діти в спірній квартирі не проживають. ОСОБА_1 ніколи не пропонувала свою допомогу в оплаті комунальних послуг, в квартирі немає її речей, а речей її дітей ніколи не було, так як вони жодного дня в ній не проживали. Реєстрація в м. Стрию відповідачу за зустрічним позовом потрібно лише для отримання кредитів в банках.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги за первинним позовом підтримала, покликаючись на викладені в первинній позовній заяві обставини, проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечила, суду пояснивши, що вона постійно проживала разом з дітьми у спірному житлі. ОСОБА_8, скориставшись тим, що вона поїхала на заробітки в ОСОБА_7, вигнала її чоловіка та дітей з квартири. Вона намагалася повернутись в спірну квартиру, але відповідач за первинним позовом влаштовувала бійки, сварки, дебоші, щоб перешкодити їй в цьому. В квартирі частково проживала з 2012р.по 2015р. На даний час змушена винаймати житло, оскільки власного немає.

Представник позивача за первинним позовом ОСОБА_9 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, покликаючись на викладені в первинному позові обставини, проти задоволення зустрічного позову заперечила, оскільки вважає його безпідставним.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_8 в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_10 уточнив позовні вимоги за зустрічним позовом, проти задоволення позовних вимог за первинним позовом заперечив, суду пояснивши, що у звязку з тим, що ОСОБА_1 взяла кредити і не повертає, до квартири приходять працівники виконавчої служби та описують майно, яке належить ОСОБА_8 Приходячи в квартиру ОСОБА_1 вчиняє скандали та створює нестерпні умови, тому ОСОБА_8 не впускає її до квартири. Позивач за первинним позовом протягом двох років після рішення суду від 29.12.2014р. не приймала жодних дій по вселенню, і в цей час в квартирі не проживала. Речей її в квартирі немає. До цього часу періодично проживала. 28.04.2016р. ОСОБА_1 мала намір зайти в квартиру, однаку сестра її не впустила.

Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первинним позовом підлягають задоволенню, а у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до довідок № 3602 від 15.09.2016р., № 3028 від 24.10.2016р., виданої житлово-експлуатаційною конторою № 4, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 постійно проживають ІНФОРМАЦІЯ_1, будинок належить міськвиконкому, особовий рахунок відкрито на ОСОБА_8 Будинок ветхій (старий). На цій жилій площі проживають та прописані ОСОБА_8, ОСОБА_11-М.Б., ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Згідно з актом житлово-експлуатаційною конторою № 4 від 28.10.2016р. ОСОБА_1, яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, за вказаною адресою не проживала і не проживає по даний час.

Відповідно до копії закордонного паспорта ОСОБА_1 періодично перебувала на роботі в ОСОБА_7.

Згідно з свідоцтвами про народження серії 1-СГ № 261614 від 25.07.2002р. та серії 1-СГ № 315864 від 04.12.2003р. батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_12 та ОСОБА_13.

Після розірвання 27.11.2007р. шлюбу між ОСОБА_12 та ОСОБА_13, останній присвоєно прізвище ОСОБА_1, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-СГ №098386 від 05.04.2007р., актовий запис № 185.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 22.11.2016р. орендованої квартири АДРЕСА_2, в якій проживає сімя ОСОБА_14, встановлено, що умови проживання задовільні. За результатами бесіди з ОСОБА_12 та ОСОБА_1 стало відомо, що між родичами ОСОБА_1 тривають сварки щодо спільного майна та житла, що знаходиться по вул. Дрогобицькій, 29/5 у м. Стрию. ОСОБА_8 виховує сина ОСОБА_1 ОСОБА_5. На контакт родичі не ідуть, ворогують між собою.

Відповідно до листа виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 1050/3.17 від 08.12.2016р. служба у справах дітей виконкому провела обстеження житлово-побутових умов в орендованій квартирі АДРЕСА_3, в якій проживає сімя ОСОБА_14, умови проживання задовільні, із розмови з батьками встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 давно відбувається спір щодо житла, що знаходиться по вул. Дрогобицькій, 29/5 в м. Стрию, з боку батьків ОСОБА_14 немає порушень прав їхніх неповнолітніх дітей.

Згідно з інформацією СЗШ І-ІІІ ст. № 10 щодо запиту про невиконання батьківських обовязків матірю ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_12 стосовно дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які навчаються в цій школі, за час навчання класні керівники та вчителі до виховання та навчання дітей претензій не мали, діти охайно одягнені, мають все необхідне для навчання, добре відгукуються про батьків, більше часу проводять з батьком, так як мати часто їздить на роботу в ОСОБА_7.

Як вбачається з довідки № 30 від 09.02.2017р., виданої Державним навчальним закладом «Вище професійне училище № 34 м. Стрий», вихованням та навчанням ОСОБА_5 (сина ОСОБА_1Я.) займається бабуся ОСОБА_15 та тітка ОСОБА_8, за весь період перебування ОСОБА_5 в училищі мати жодного разу не зявлялася.

Згідно з свідоцтвами про народження серії І-СГ № 333255 від 14.09.2012р. та серії 1-СГ № 315974 від 16.01.2004р. батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4 Андріани-Марії Василівни, ІНФОРМАЦІЯ_5, є ОСОБА_16 та ОСОБА_16 Маряна Ярославівна.

Позивач за первинним позовом ОСОБА_1 зверталась до Стрийського відділу поліції Головного управління національної поліції Львівської області з заявою, в якій просила прийняти міри до сестри ОСОБА_8, яка не пускає її в квартиру, обзиває нецензурними словами та не дає ключі від квартири, про що свідчить відповідь на заяву № 7116 від 28.04.2016р., згідно якої в діях ОСОБА_8 відсутні ознаки кримінального правопорушення.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.12.2014р. по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратила право на користування житловим приміщенням, в задоволенні позову ОСОБА_8 відмовлено.

У рішенні судом встановлено факт існування між сторонами неприязних стосунків, а також те, що ОСОБА_8 заперечує проти проживання відповідачки та її неповнолітніх дітей у спірній квартирі, що свідчить про наявність перешкод для ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей у користуванні спірною квартирою. Крім цього, встановлено факт перебування ОСОБА_1 за кордоном на заробітках, що на думку суду є поважною причиною не проживання в спірній квартирі понад строки встановлені законодавством. Дане рішення набрало законної сили 10.03.2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.03.2015р. рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.12.2014р. залишено без змін.

Відповідно до листів ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.10.2016 року, 17.01.2017 року ОСОБА_1 порушила зобовязання за кредитним договором № SAMDN0510, в результаті чого у неї виникла заборгованість.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона є матірю ОСОБА_1 та ОСОБА_8, з 1972 року по 2010 рік вона жила в квартирі АДРЕСА_4, яку отримав чоловік. Фактично в спірній квартирі живе ОСОБА_8 зі своїми дітьми та син ОСОБА_1 ОСОБА_5, який в два роки був залишений на неї без її згоди. ОСОБА_1 сама пішла з квартири, її речей в квартирі немає. Проте, що ОСОБА_8 не пускає ОСОБА_1 в квартиру їй не відомо. Комунальні послуги ОСОБА_1 не оплачувала.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституція України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно ст. 55 Конституції України та положень ст. ст. 3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Захист прав у порядку цивільного судочинства це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Стаття 65 ЖК України передбачає, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 16 ЦК України передбачений такий способів захисту цивільних прав та інтересів як припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Тому власник порушеного права зобовязаний довести належність йому такого права і відповідно може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права.

Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

За змістом ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ця стаття закріплює право безперешкодного користування своєю власністю, включаючи і житлову власність, регулює умови позбавлення власності, визнає право держав здійснювати контроль за використанням власності відповідно до інтересів суспільства. Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, громадської організації чи групи приватних осіб має поважатись. У першу чергу, ця повага має виявлятися державою і реалізовуватися шляхом прийняття законодавчих, виконавчих актів, що захищають право власності від незаконних зазіхань.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України « Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 листопада 2015р. в справі №6-1835цс15, за змістом якого відповідно до частин першої, другої статті 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно статті 125 ЖК УРСР до осіб, яких не може бути виселено із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення відносяться, зокрема, члени сім'ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення.

Також, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року в справі №6-92цс15, згідно якого передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Відповідно до розяснень п. 9 постанови Пленум Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Пунктом 10 постанови Пленум Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Дослідженими в судовому засіданні обставинами справи встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_8 є рідними сестрами, та дітьми наймача квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_6, який помер 18.03.2013р. Будинок перебуває у комунальній власності та належить Стрийській міській раді Львівської області. В згаданій квартирі зареєстровані ОСОБА_1 разом з своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_3, 07.09.2003р.н., а також ОСОБА_8 разом з своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_11, 25.12.2003р.н., та ОСОБА_4, 09.09.2012р.н.

Окрім того, судом встановлено факт існування між сторонами неприязних стосунків, а також те, що ОСОБА_8 заперечує проти проживання її сестри ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей у спірній квартирі.

Крім цього, встановлено і те, що ОСОБА_1 впродовж тривалого часу періодично виїжджає на заробітки за кордон. Вона разом із неповнолітніми дітьми винаймають житло, оскільки іншого житла у позивача не має.

Позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 чинить перешкоди відповідач ОСОБА_8 у користуванні спірною квартирою, оскільки остання не пускає ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей в цю квартиру, що підтверджується зверненням ОСОБА_1 до Стрийського відділу поліції (відповідь на заяву № 7116 від 28.04.2016р.), а також дані обставини підтверджуються поясненнями, даними в судовому засіданні її представником. Суд вважає позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 підставними та обґрунтованими, порушене право ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей підлягає судовому захисту, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_8 та її представником не надано суду достатніх належних та допустимих доказів, які б свої сукупності були достатніми для висновку про відсутність ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 без поважних причин у квартирі АДРЕСА_6 понад строк, визначений ст. 71 ЖК України, тому, з огляду на положення статті 10, 11, 60 ЦПК України, суд вважає позовні вимоги за зустрічним позовом необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.

Понесені позивачем за первісним позовом документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн., підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 47, 48 Конституції України, ст.ст. 64, 71, 72 ЖК України, ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 за первинним позовом задоволити.

Зобовязати ОСОБА_8 Маряну Ярославівну, 29.08.1972р.н., усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1,29.03.1978р.н., та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_2, 25.05.2002р.н., ОСОБА_3, 07.09.2003р.н., квартирою №5 по вул. Дрогобицька,29 у м.Стрию Львівської області шляхом надання ОСОБА_1 ключів від вхідних дверей даної квартири.

Вселити ОСОБА_1, 29.03.1978р.н., та її неповнолітніх дітей ОСОБА_2, 25.05.2002р.н., ОСОБА_3, 07.09.2003р.н., в квартиру АДРЕСА_7.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 Маряни Ярославівни та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8 Андріани-Марії Василівни, ОСОБА_4 за зустрічним позовом про визнання ОСОБА_1, 29.03.1978р.н. такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_8 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 Маряни Ярославівни на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Головуючий-суддя ОСОБА_17