Справа №592/2567/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Труханова Л. М.
Номер провадження 22-ц/788/1473/17 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 липня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що наказом № 186-к від 01 вересня 2016 року його було прийнято на роботу до ТОВ «Світ ласощів» на посаду машиніста розфасувально-пакувальних машин цеху печива.

Наказом № 400-к від 27 липня 2016 року він був звільнений з роботи на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із призивом на військову службу.

Вважав, що його звільнення є незаконним, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 та ч. 3 ст. 119 КЗпП України, за ним повинно зберігатися місце роботи, посада та середній заробіток. Вказує, що він був призваний на строкову військову службу під час дії особливого періоду, що настав в Україні, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року.

Крім того вказує, що ним пропущено строк звернення до суду з поважних причин, оскільки він довгий час знаходився на карантині секретної частини, був повністю обмежений в спілкуванні листами та засобами зв`язку, після переведення у військову частину м. Слов`янська, Донецької області зміг звернутися до суду з позовом.

Просив поновити йому строк звернення до суду з вказаним позовом, визнати наказ № 400-к від 27 жовтня 2016 року про звільнення незаконним, поновити його на посаді машиніста розфасувально-пакувальних машин цеху печива ТОВ «Світ ласощів» зі збереженням середнього заробітку на підприємстві, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток з 27 жовтня 2016 року до дня розгляду справи.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

При цьому вказує, що ОСОБА_2 звільнений з роботи незаконно, оскільки на час подачі заяви про звільнення діяв особливий період, що свідчить про порушення роботодавцем положень ст. 119 КЗпП України щодо гарантій військовослужбовців на збереження робочого місця та недопустимість звільнення з роботи.

Вважає, що порушене право підлягає захисту шляхом поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того зазначає, що ним строк звернення до суду з позовом пропущений з поважних причин, оскільки він був призваний до строкової військової служби.

Заслухавши пояснення представників ОСОБА_2 ОСОБА_2 , адвоката Сергеєвої С.А., які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом директора ТОВ «Світ ласощів» № 186-к від 01 вересня 2016 року, з 02 вересня 2016 року ОСОБА_2 прийнятий на посаду машиніста розфасувально-пакувальних машин цеху печива ТОВ «Світ ласощів» (а.с. 13, 54).

27 жовтня 2016 року ОСОБА_2 подано до ТОВ «Світ ласощів» заяву про звільнення у зв`язку з призивом на строкову військову службу та додано повістку військового комісаріату (а.с. 57- 58).

Наказом директора ТОВ «Світ ласощів» № 400-к від 27 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 звільнено з посади машиніста розфасувально-пакувальних машин цеху печива у зв`язку з призивом на військову службу на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України (а.с. 13).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що трудове право позивача порушене роботодавцем, але позивачем не надано належних доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Статею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року роз`яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

В обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом позивач вказує, що він був призваний на строкову військову службу. При цьому, протягом встановленого законом строку звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, позивач постійно перебував на території військової частини, виконуючи завдання, пов`язані з військовою службою. Довгий час знаходився на карантині секретної частини, був повністю обмежений в спілкуванні листами та засобами зв`язку, після переведення у військову частину м. Слов`янська, Донецької області зміг звернутися до суду з позовом.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 № 6/3333 від 02 грудня 2016 року, з 07 листопада 2016 року ОСОБА_2 є військовослужбовцем строкової військової служби частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Слов`янськ Донецької області) (а.с. 12).

Отже, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 пропустив місячний строк звернення до суду з поважних та об`єктивних причин, а тому строк підлягає поновленню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, однією з підстав припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада, відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 119 КЗпП України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Гарантії по збереженню місця роботи (посади), середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності за громадянами України, які призвані на строкову військову службу були передбачені у обов`язок, і почали діяти з 08 лютого 2015 року, відповідно до Закону України від 15 січня 2015 № 116-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду».

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - за призовом або у добровільному порядку (за контрактом).

Частиною 4 цієї ж статті визначені види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період, військова служба за контрактом.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визначено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.

Поняття особливого періоду наведене у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за правилами якої особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У ч. 4 ст. 3 вказаного Закону зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був призваний на строкову військову службу саме під час дії особливого періоду.

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що на ОСОБА_2 розповсюджуються гарантії та компенсації, передбачені для громадян, які відповідно до статті 119 КЗпП України надані працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тому позивач звільнений з роботи з порушенням встановленого законом порядку, що є підставою для поновлення на роботі ОСОБА_2 та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із п. 5 Порядку, нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

З наказу про прийняття на роботу від 01 вересня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 був прийнятий на роботу з 40-годинним робочим тижнем (а.с. 54).

Відповідно до довідки ТОВ «Світ ласощів» від 29 травня 2016 року № 98, ОСОБА_2 за період з вересня 2016 року по жовтень 2016 року відпрацював у ТОВ «Світ ласощів» 11,5 год. та йому нарахована заробітна плата в сумі 191 грн. 01 коп. (а.с. 90).

Отже, середньоденна заробітна плата позивача при 8-годинному робочому дні становила б 132 грн. 87 коп. (191,01 грн.: 11,5 годин х 8 годин).

Період вимушеного прогулу становить 230 робочих днів, з 28 жовтня 2016 року до 28 вересня 2017 року.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 30560 грн. 10 коп. (132,87 грн. х 230 робочі дні).

При виплаті вказаної суми належить відрахувати податки та обов`язкові збори.

Відповідно до п. п. 3 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з ТОВ «Світ ласощів» в дохід держави необхідно стягнути 640 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 704 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 липня 2017 року та ухвалити нове рішення.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом за захистом порушеного права.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів» № 400-к від 27 жовтня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади машиніста розфасувально-пакувальних машин цеху печива Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів» у зв`язку з призивом на строкову військову службу на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді машиніста розфасувально-пакувальних машин цеху печива Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів» з 28 жовтня 2016 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 жовтня 2016 року по 28 вересня 2017 року в сумі 30560 грн. 10 коп., з відрахуванням прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів» в дохід держави 640 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 704 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді -