Справа № 324/301/17
Провадження № 2/324/263/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року Пологівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Семенівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - управління Держгеокадастру у Пологівському районі Запорізької області, про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області із зазначеним позовом, а у подальшому і з заявою про заміну неналежного відповідача належним відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначено, що батько позивача у справі - ОСОБА_3, помер 24 листопада 1995 року. Позивач є спадкоємицею за законом першої черги після смерті свого батька.

За життя ОСОБА_3 був співвласником колективної власності на землю колишнього КСП ім. Леніна Пологівського району Запорізької області і був включений до списку, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, під №542. Розмір земельної частки (паю) по КСП ім. Леніна становить 6,60 в умовних кадастрових гектарах.

Оскільки за життя ОСОБА_3 не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. У звязку з цим позивач змушена була звернутися з відповідним позовом до суду, щоб захистити свої спадкові права. Тому просила постановити рішення, яким визнати за позивачем право на земельну частку (пай) по КСП ім.Леніна, розмір якої становить 6,60 в умовних кадастрових гектарах, без виділення в натурі на місцевості, в порядку спадкування за законом, що залишилася після смерті її батька ОСОБА_3, та розташована на території Семенівської сільської ради Пологівського району Запорізької області.

У судове засідання належним чином повідомлена позивач не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, із заявами про відкладення розгляду справи з певних причин не зверталася.

Представник позивача надав письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а також надав заяву про доручення до матеріалів справи письмових доказів.

Представник відповідача - Семенівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. Голова Семенівської сільської ради Пологівського району Запорізької області ОСОБА_4 звернулася до суду з письмовою заявою від 10.04.2017 року № 02-01-11-01/165, в якій просить справу розглядати за відсутності представника ради і не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог представником позивача, визнання позову відповідачем, позицію третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, стосовно заявлених позовних вимог, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам у справі у їх сукупності, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання позову представником відповідача - сільським головою ОСОБА_4, не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Окрім того, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, також не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що 24 листопада 1995 року помер ОСОБА_3, який є батьком позивача у справі, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про укладення шлюбу позивача, яка після укладення шлюбу 20 жовтня 1973 року має прізвище «Удовик».

Після смерті батька позивача залишилася спадщина, до складу якої входить, у тому числі, право на земельну частку (пай), оскільки померлий за життя був співвласником колективної власності на землю колишнього КСП ім.Леніна Пологівського району Запорізької області, і у списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім.Леніна серії ЗП №00324, значиться під №542. Розмір земельної частки (паю) по КСП ім.Леніна становить 6,60 в умовних кадастрових гектарах без виділення в натурі (на місцевості).

Сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя ОСОБА_3 не виготовлявся через те, що він помер 24 листопада 1995 року, а сертифікати видавали у 1996 року, що підтверджується довідкою №2399/01-04, виданою 30 серпня 2016 року управлінням Держгеокадастру у Пологівському районі Запорізької області, та копією листа Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області від 21.01.2003 року № 01-27/66.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а саме з 01 січня 2004 року.

Отже, враховуючи, що батько позивача помер 24 листопада 1995 року, тобто до набрання чинності ЦК України, суд вирішує дану справу, застосовуючи норми ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року, які були чинні на час виникнення спадкових правовідносин.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст.549 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Як вбачається із відповіді приватного нотаріуса Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 на запит суду, 05 липня 2016 року нею була заведена спадкова справа № 88/2016 року щодо майна ОСОБА_3, померлого 24 листопада 1995 року, на підставі заяви ОСОБА_1.

Відповідно до матеріалів вказаної спадкової справи, а також наданої позивачем як додаток до позову копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6 від 10.03.2003 року, єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, є його донька ОСОБА_1, оскільки її брат ОСОБА_6 син померлого ОСОБА_3, відмовився від прийняття спадщини після смерті батька і не заперечував проти прийняття спадщини сестрою.

Відповідно до ст. 553 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу)

Окрім того, із наданої до суду довідки Семенівської сільської ради Пологівського району Запорізької області від 10.05.2016 року № 287, вбачається, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном.

Відсутність інших спадкових справ щодо майна померлого ОСОБА_3, окрім спадкової справи № 88/2016, копія якої надана до суду, а також відсутність заповітів від імені спадкодавця на користь третіх осіб підтверджується наявною у матеріалах справи копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, а також копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори).

Із копії договору оренди земельної частки (паю) від 10 грудня 2007 року, укладеного між Пологівською районною державною адміністрацією і товариством з обмеженою відповідальністю «Семенівське» та зареєстрованого за №829 13 грудня 2007 року в Семенівській сільській раді Пологівського району Запорізької області, у списку громадян, земельні частки (паї) яких не витребувані, значиться ОСОБА_3.

Відповідно до ст.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до ст.3 Указу Президента України від 03 грудня 1999 року №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

За життя спадкодавець ОСОБА_3 не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), оскільки помер 24 листопада 1995 року, тоді як сертифікати видавалися у 1996 році, тому сертифікат на право на земельну частку (пай) на його імя не виготовлявся, що вбачається із довідки управління Держгеокадастру у Пологівському районі Запорізької області від 30 серпня 2016 року.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що спадкодавець ОСОБА_3, який помер 24 листопада 1995 року, за життя був співвласником колективної власності на землю колишнього КСП ім.Леніна Пологівського району Запорізької області, а тому мав право на земельну частку (пай) зі складу земель колективної власності цього КСП в розмірі 6,60 в умовних кадастрових гектарах без виділення в натурі (на місцевості), однак сертифікат про право на земельну частку (пай) на його імя не був виготовлений у звязку зі смертю, а також те, що спадкоємець ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого батька, враховуючи відсутність претензій відповідача і третіх осіб щодо права на вказану земельну частку (пай), суд приходить до висновку, що за позивачем ОСОБА_1 слід визнати в порядку спадкування за законом після смерті її батька право на вказану земельну частку (пай) без виділення в натурі (на місцевості).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15,57,212,215 ЦПК України, ст.ст. 548, 549, 553 ЦК УРСР в редакції 1963 року, Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Указом Президента України від 03 грудня 1999 року №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки», Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Семенівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - управління Держгеокадастру у Пологівському районі Запорізької області, про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право на земельну частку (пай) по КСП ім.Леніна, розмір якої становить 6,60 в умовних кадастрових гектарах, без виділення в натурі на місцевості, в порядку спадкування за законом, що залишилася після смерті її батька ОСОБА_3, який помер 24 листопада 1995 року, та розташована на території Семенівської сільської ради Пологівського району Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: