Провадження № 2/638/1839/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого: судді Омельченко К.О.,

При секретарі: Помазан М.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харковi цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності , у якій просить визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також в свою чергу припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 28 лютого 2007 року між нею та Відповідачем, ОСОБА_2, в усній формі було укладено договір, відповідно до якого Позивач надала Відповідачу грошову суму в розмірі 175 000.00 грн., а ОСОБА_2 у свою чергу зобов'язалася повернути дану грошову суму або у випадку неможливості сплати належної суми боргу на момент пред'явлення вимоги ОСОБА_1 - передати останній у власність 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що у Позивачки виникла нагальна потреба в грошах з метою лікування - вона звернулася до Відповідача 23 травня 2016 року з вимогою повернути належну їй грошову суму. Відповідачка у свою чергу визнала її вимоги, однак попросила термін в 2 місяці для збору необхідної суми коштів, а на підтвердження своїх вимог в цей же день написала розписку, відповідно до якої вона визнає факт існування даного зобов'язання.

Після спливу двох місяців, а саме починаючи з 23 липня 2016 року Позивач неодноразово зверталася до Відповідача з вимогою повернення належної їй грошової суми, однак Відповідач щоразу посилаючись на тяжкі матеріальні умови - не задовольняла в добровільному порядку її вимог щодо повернення грошових коштів.

Враховуючи неможливість своєчасного повернення їй належної грошової суми, ОСОБА_1, відповідно до умов укладеного між нею та ОСОБА_2 договору - звернулася до останньої з вимогою про передачу їй у власність 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Однак i це зобов'язання Відповідачем також не було виконане.

В судове засідання позивачка та її представник не з'явились, надали заяву про слухання справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28 лютого 2007 року між позивачкою та Відповідачем, ОСОБА_2, в усній формі було укладено договір, відповідно до якого Позивач надала Відповідачу грошову суму в розмірі 175 000.00 грн., а ОСОБА_2 у свою чергу зобов'язалася повернути дану грошову суму або у випадку неможливості сплати належної суми боргу на момент пред'явлення вимоги ОСОБА_1 - передати останній у власність 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

23 травня 2016 року Позивач звернулася з вимогою повернути належну їй грошову суму. Відповідачка у свою чергу визнала її вимоги, однак попросила термін в 2 місяці для збору необхідної суми коштів, а на підтвердження своїх вимог в цей же день написала розписку, відповідно до якої вона визнає факт існування даного зобов'язання.

Після спливу двох місяців, а саме починаючи з 23 липня 2016 року ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Відповідача з вимогою повернення належної їй грошової суми, однак Відповідач щоразу посилаючись на тяжкі матеріальні умови - не задовольняла в добровільному порядку її вимог щодо повернення грошових коштів.

Враховуючи неможливість своєчасного повернення їй належної грошової суми, ОСОБА_1, відповідно до умов укладеного між нею та ОСОБА_2 договору - звернулася до останньої з вимогою про передачу їй у власність 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Однак i це зобов'язання Відповідачем також не було виконане.

Відповідно до ст.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ч.1 ст. 530 ЦК встановлено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 ЦК України наголошується, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 620 ЦК України - у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Стаття 205 ЦК України закріплює загальну засаду диспозитивності щодо форми правочину - сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, а відповідно до ч.1 ст. 218 цього ж кодексу - недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України - цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином суд приходить до висновку про необхідність виконання ОСОБА_2 умови договору щодо передання ОСОБА_1 у власність 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки вимога щодо повернення грошової суми на сьогоднішній час залишається не виконана.

Судові витрати суд розподіляє у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

На пiдставi викладеного, керуючись ст. 11,15, 16, 526, 530 ЦК України, ст.ст 10, 11, 60, 224-228 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1750 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через районний суд шляхом подання в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя