22-ц/775/232/2017(м)
Головуючий І інстанції Ковтуненко В.О. Єдиний унікальний номер 263/4608/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/232/2017(м)
Категорія 5 Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Биліни Т.І.

Мироненко І.П.,

секретар Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, третя особа голова житлово-будівельного кооперативу «Жовтневий-169» ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3, посилаючись на те, що в 1990 році його мати ОСОБА_5 отримала ордер на квартиру АДРЕСА_1 та в 1991 році вступила до ЖБК «Жовтневий-169» для її придбання. За пропозицією матері він оплатив частку вартості вказаної квартири у сумі 4 100 карбованців СРСР, що складало 68% її вартості. Після смерті матері він дізнався, що квартира зареєстрована на її ім'я. У встановлений законом термін звернувся до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки державна реєстрація права власності вказаної квартири не була проведена. Просив визнати за ним право власності на 68% квартири АДРЕСА_1, а також на 16 % квартири в порядку спадкування за законом, оскільки після смерті матері, крім нього, іншим спадкоємцем є його племінник ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 березня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам, які мають значення для справи та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Калініченка А.В., які просили задовольнити апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи позивача, правильно застосував норми матеріального права і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що підстави для визнання за позивачем права власності на частку квартири в житлово-будівельному кооперативі відсутні, оскільки позивачем не доведено факт оплати ним за власні кошти цієї частки квартири.

З таким висновком не можна не погодитися.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на сім'ю, яка складалася лише з неї самої, отримала ордер № 003936 серія КО від 13 липня 1990 року на право зайняття квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7 зв.).

ОСОБА_5 була членом ЖБК «Жовтневий-169» та проживала у АДРЕСА_1. Повна вартість цієї квартири складає 5 991 карбованців СРСР та станом на 16 травня 1993 року виплачена повністю (а.с. 91).

З тексту квитанції серії СМ № 360918 від 10 січня 1991 року, яка містить реквізити Ощадного банку СРСР, вбачається що від ОСОБА_2 прийнято для «Жовтневий-169» в інтересах ОСОБА_5 4 100 карбованців СРСР (а.с. 8).

01 червня 1993 року Маріупольським бюро технічної інвентаризації видано реєстраційне посвідчення № 36980 про те, що спірна квартира є власністю ОСОБА_5 (а.с. 8 зв.).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та її спадкоємцями є син ОСОБА_2, позивач у справі, та її онук ОСОБА_3 за правом представлення (а.с. 7).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в підп. «б» п. 11 своєї постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15, при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Крім того, згідно із п. 6 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13, від 25 травня 1998 року № 15, відповідно до п. 1 ст. 17 Закону «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було установлено письмовою угодою між ними. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

Таким чином, право власності на кооперативну квартиру у відповідності до вимог закону набуває не будь-яка особа, яка здійснювала платежі в рахунок пайових внесків, а тільки член ЖБК та члени його сім'ї, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру, надану їм у користування.

Відповідно до ч. 5 ст. 145, ст. 64 ЖК України до членів сім'ї члена житлово-будівельного кооперативу належать особи, які спільно проживають разом з ним. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Допитана за клопотанням позивача свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що була давньою подругою померлої ОСОБА_5 та підтвердила, що позивач в спірній квартирі не проживав.

Належних та допустимих доказів в підтвердження тому, що позивач був членом сім'ї ОСОБА_5 у період внесення нею паю в ЖБК, суду не надано.

Не надано таких доказів і апеляційному суду.

Враховуючи наведе, апеляційний суд вважає, що позивач не набув права на частку (пай) в спірній квартирі, оскільки це житлове приміщення в користування йому не надавалося і він в ньому не проживав, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому не можна погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту сплати вартості 68% спірної квартири, оскільки свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що ОСОБА_5 за життя казала про те, що квартира була придбана в основному за гроші позивача. Разом з тим ці висновки не вплинули на правильність прийнятого судом рішення, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Оскільки інші позовні вимоги випливають з вимог про визнання права власності на 68/100 частин спірної квартири, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

Т.І. Биліна