Справа № 621/729/17
Пр. № 2-о/621/39/17
РІШЕННЯ

іменем України

26 травня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Шахової В.В.,

за участю секретаря Міненко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Харківська міська рада,

в с т а н о в и в:

10 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Перша Харківська державна нотаріальна контора. В подальшому заінтересована особа по справі була замінена на Харківську міську раду.

ОСОБА_1 просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме той факт, що останнім місцем проживання (місцем відкриття спадщини) спадкодавця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 24 листопада 2016 року, є адреса АДРЕСА_1.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначила, що в березні 2010 року в м. Харкові вона познайомилась з ОСОБА_2 і вони почали з нею товаришувати. ОСОБА_3 була самотньою та літньою жінкою, в зв'язку з чим потребувала як спілкування, так і догляду. ОСОБА_1 щодня приїжджала до неї додому, за адресою: АДРЕСА_1, готувала їй їжу, прибирала в квартирі, спілкувалася з нею, здійснювала покупки. Через декілька місяців після їх знайомства, в серпні 2010 року заявник разом з ОСОБА_3 приїхали до чоловіка ОСОБА_1 в с. Ордівка Нововодолазького району, де вони познайомились. Між ними також виникли добрі, майже сімейні стосунки і чоловік ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_3 переїхати жити до них в с. Ордівка, на що остання погодилась і на початку вересня 2010 року переїхала жити в с. Ордівка Нововодолазького району Харківської області, в будинок, який належить чоловіку заявника. В квітні 2013 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_1 договір довічного утримання, який був нотаріально посвідчений. Вказаний договір за життя ОСОБА_2 не був розірваний, змінений. В березні 2016 року ОСОБА_2 почала погано себе почувати і, з метою якісного, повного та достатнього її лікування, ОСОБА_1 з нею переїхали до м. Харкова, де проживали в квартирі, яка належить заявнику, відповідно до договору довічного утримання, за адресою - АДРЕСА_1. 24 листопада 2016 року ОСОБА_2 померла в м. Харкові. ОСОБА_1 похована в с. Ордівка Нововодолазького району Харківської області. Її похованням займалися ОСОБА_1 та її чоловік. Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина грошові вклади в банківських установах, померла заповіту на випадок своєї смерті не залишила, але з часу знайомства до часу своєї смерті, вона завжди казала, що ОСОБА_1 є єдиною рідною для нею людиною і все, що в неї є, має належати їй. ОСОБА_1 достовірно знає, що будь-яких родичів у ОСОБА_2 не було. Натомість ОСОБА_1 прожила постійно разом з ОСОБА_2 однією сім'єю з 5 серпня 2010 року по день її смерті 24 листопада 2016 року, тобто більше п'яти років до дня її смерті. Вказані обставини підтверджені рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року. Спору про право на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_2 немає, ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за законом 4 черги згідно положень ст. 1264 ЦК України. Заявник прийняла спадщину в установленому законом порядку, шляхом подачі 27 січня 2017 року заяви про прийняття спадщини до Першої Харківської державної нотаріальної контори (за місцем реєстрації та проживання спадкодавця на час смерті). Першою Харківською державною нотаріальною конторою спадкову справу зареєстровано за № 33/2017 у нотаріуса, у спадковому реєстрі № 60153018. Останнє місце реєстрації, проживання ОСОБА_2, в т.ч. на момент смерті, є АДРЕСА_1. Після отримання рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року ОСОБА_1 надала його копію, а також інші документи, які необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріусу для залучення до матеріалів спадкової справи. Для встановлення та підтвердження наявності, належності та складу спадкового майна, заявник звернулась до нотаріуса з метою направлення запитів до банківських установ, при цьому предявивши оригінали депозитних договорів, які містять в собі всі суттєві умови. Однак, нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 в залученні до матеріалів спадкової справи вказаних документів та направлення запитів до банківських установ, з посиланням на те, що в рішенні Зміївського районного суду Харківської області, в резолютивній частині, не зазначено місце відкриття спадщини.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із даною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 наполягала на задоволені своєї заяви, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Представник Харківської міської ради ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 зазначає, що останнім місцем проживання ОСОБА_2, померлої 24 листопада 2016 року, є АДРЕСА_2. На час смерті ОСОБА_2, ОСОБА_1 ніби то мешкала з нею АДРЕСА_3. В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на рішення Зміївського. районного суду від 06 березня 2017 року по справі № 621/170/17. Вищезазначеним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_5 у будинку, який належить ОСОБА_5 на праві власності, за адресою: с. Нова Мерефа Нововодолазького району Харківської області, вул. Воронцова О.П., буд. 15. Таким чином, місцем мешкання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в с. Нова Мерефа Нововодолазького району Харківської області, вул. Воронцова О.П., буд. 15 на час смерті ОСОБА_2 встановлено судовим рішенням. Крім того, ОСОБА_1 не доведено коло спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2, зокрема, що заявник є єдиною спадкоємицею.

Суд, вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку:

Предметом даної заяви є встановлення факту місця відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2, а саме той факт, що останнім місцем проживання померлої є АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 09 квітня 2013 року уклала разом із ОСОБА_1 Договір довічного утримання та догляду, відповідно до якого ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру № 44, що знаходиться в будинку № 38/44 по вул. Новгородська в м. Харкові. В свою чергу ОСОБА_1 зобовязувалась довічно утримувати ОСОБА_2, надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу (а.с. 9-10).

24 листопада 2016 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії І-ВЛ № 568349, актовий запис № 17203 (а.с. 11).

23 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Першої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, як спадкоємець за ст. 1264 ЦК України (а.с. 12).

Заявник має наміри отримати Свідоцтво про право на спадщину майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2, зокрема, на банківські вклади.

В той же час, Першою Харківською державною нотаріальною конторою відмовлено ОСОБА_1 в початку процедури оформлення спадкових прав, оскільки заявником надано нотаріусу копію рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року, з якого неможливо визначити місце відкриття спадщини місце проживання померлої ОСОБА_2 (а.с. 14).

Так, з мотивувальної частини рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року вбачається, що «судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_5 у будинку, який належить останньому на праві власності, за адресою с. Нова Мерефа Нововодолазького району Харківської області, вул. Воронцова О.П., буд. 15» (а.с. 6-8).

Пунктами 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Предметом розгляду справи № 621/170/17-ц за позовною заявою ОСОБА_1 було саме встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року було встановлено саме факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини. При цьому, в резолютивній частині рішення жодних адрес проживання не було зазначено.

В той же час встановлення факту останнього місця проживання (місця відкриття спадщини) спадкодавця є окремим видом заяв за окремим провадженням.

На підтвердження того факту, що на момент смерті ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 надала копію Довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 28 березня 2017 року № 688, з якої вбачається, що ОСОБА_2 була зареєстрована за вказаною адресою, починаючи з 23 лютого 1966 року по 28 грудня 2016 року, копії медичних документів, відповідно до яких ОСОБА_2 до моменту смерті проходила лікування у м. Харкові (а.с. 13, 23-27).

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які показали суду, що дійсно навесні 2016 року через погане самопочуття ОСОБА_2, остання та ОСОБА_1 переїхали до м. Харкова, де проживали до смерті ОСОБА_2

З огляду на вищевикладене, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки заявник надала достатніх доказів на підтвердження своїх доводів, а у суду не виникає сумнівів у їх достовірності.

Керуючись Постановою Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212, 214, 215, 234, 256 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Харківська міська рада задовольнити.

Встановити той факт, що останнім місцем проживання (місцем відкриття спадщини) спадкодавця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 24 листопада 2016 року, є адреса АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: