АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року про відмову в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.02.2017 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову(а.с. 51-52).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву та накласти арешт на нежилі приміщення з № 1 по № 20 (групи приміщень № 16), з № 1 по № 8 (групи приміщень № 15) загальною площею 334,30 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належать на праві власності відповідачу ОСОБА_5 Вважає безпідставним та необґрунтованим висновок суду про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за відомою суду адресою, а тому його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2016 року Григорчук В.Б. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5., в якому просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 90 730 247,36 грн., мотивуючи заявлені вимоги тим, що відповідач вчинив недобросовісні конкурентні дії щодо позбавлення позивача бізнесу та витісненню його з ринку постачання продукції «Коммакс», шляхом неправомірного збирання та подальшого використання конфіденційної інформації про діяльність ТОВ «Укртехпроект», власником якого є позивач, чим заподіяв значні збитки (а.с. 2-6).

Позивач також звернувся до суду з клопотанням про забезпечення позову, в якому просив перевірити чи мається за відповідачем рухоме чи нерухоме майно і, якщо таке є, накласти на нього арешт у розмірі позовних вимог, мотивуючи клопотання тим, що невжиття такого заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з його безпідставності та необґрунтованості.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частин 1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Крім того, ч. 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши відповідні норми процесуального права, врахувавши зміст позовних вимог, дані про особу відповідача, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, оскільки обраний позивачем вид забезпечення позову не є співмірним з заявленими вимогами.

Судом першої інстанції правомірно зазначено про не надання позивачем належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у відповідача рахунків, рухомого чи нерухомого майна. Крім цього, заявником не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, слід зазначити, що вимога апеляційної скарги про накладення арешту на нежилі приміщення з № 1 по № 20 (групи приміщень № 16), з № 1 по № 8 (групи приміщень № 15) загальною площею 334,30 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належать на праві власності відповідачу ОСОБА_5, не була предметом розгляду судом першої інстанції.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленої ухвали не впливають.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог процесуального закону, а тому підстави для її скасування судом апеляційної інстанції відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312 п.1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Григорчука Владислава Борисовича - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року про відмову в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування збитків - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва