Провадження № 2/202/1294/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2017 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 в особі його законного представника ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1, у якій просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № K2H0R004550418 від 20 листопада 2006 року в розмірі 32825,55 грн.; стягнути солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 10000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 3200,00 грн. витрат на правову допомогу та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20 листопада 2006 року ОСОБА_1 отримав в ПАТ КБ «Приватбанк» кредит на загальну суму 4553,10 грн., зі сплатою 12,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 20 листопада 2007 року. Вимоги до відповідача-позичальника, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року. В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого за кредитним договором утворилася заборгованість в загальному розмірі 42825,55 грн., що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 07 квітня 2017 року до участі у справі в якості законного представника ОСОБА_1 був залучений ОСОБА_2

Ухвалою суду від 05 травня 2017 року провадження в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» закрито.

В судове засідання представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі.

Відповідач та його законний представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином. Від ОСОБА_2, який є законним представником ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він зазначає, що сплатити нараховані банком проценти та пеню сплатити не може, оскільки живуть за рахунок невеликих пенсій.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 20 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» був укладений кредитний договір №K2H0R004550418,згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит на загальну суму 4553,10 грн., зі сплатою 12,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 20.11.2007 року (п.п. 1.1).

Сторони також погодили (п.п. 1.1 1.3), що погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно в період сплати кожного місяця шляхом надання позичальником банку коштів (щомісячного платежу) в розмірі 454,97 грн. для погашення боргу, відсотків, винагороди, комісії, а також інших обумовлених договором платежів.

Згідно п.4.1 при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ч. 4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені.

У звязку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором, згідно розрахунку позивача, виникла заборгованість, яка станом на 24 жовтня 2013 року становить 42825,55 грн., з яких: 4553,12 грн. заборгованість за кредитом; 17023,57 грн. заборгованість по процентам; 21248,86 грн. пеня.

Разом з цим, Рішенням виконкому Вільненської сільської ради народних депутатів Макарівського району Київської області від 15 березня 1984 року №3 ОСОБА_2, на підставі ст.131 Кодексу про шлюб та сімю Української РСР, було призначено опікуном над його сином - ОСОБА_1.

Відповідно до ст.131 Кодексу про шлюб та сімю України (в редакції яка діяла на момент прийняття вищезазначеного рішення) опіка встановлюється над неповнолітніми, які не досягли п'ятнадцяти років, і над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок душевної хвороби або недоумства.

Враховуючи те, що на час прийняття виконкомом Вільненської сільської ради народних депутатів Макарівського району Київської області рішення про призначення ОСОБА_2 опікуном над ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній був повнолітнім, суд приходить до висновку, що станом на 15 березня 1984 року ОСОБА_1 був недієздатним.

Згідно ч.1 ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Копії рішення про визнання відповідача недієздатним на адресу суду ані самим відповідачем, ані його опікуном надано не було.

За повідомленням голови Ірпінського міського суду Київської області від 19 жовтня 2015 року не вбачається можливим надання на адресу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська згаданого судового рішення про визнання відповідача недієздатним, через пожежу в архіві Ірпінського міського суду, що мала місце у 2004 році.

Не має вищевказаного рішення Ірпінського міського суду і у розпорядженні Вільнянської сільської ради Макарівського району Київської області, про що на адресу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська було надано письмового листа від 04 січня 2016 року за вих. № 1.

У звязку із вищевикладеним, зважаючи на той факт, що рішення про опікунство приймалося ще у 1984 році та те, що через пожежу в архіві Ірпінського міського суду, що мала місце у 2004 році рішення суду про визнання ОСОБА_1 недієздатним відсутнє, з урахуванням Рішення виконкому Вільненської сільської ради народних депутатів Макарівського району Київської області від 15 березня 1984 року № 3 про призначення ОСОБА_2, на підставі ст.131 Кодексу про шлюб та сімю Української РСР, опікуном над його сином ОСОБА_1, суд приходить до висновку про доведеність того, що станом на час укладання кредитного договору №K2H0R004550418 від 20 листопада 2006 року, ОСОБА_1 був недієздатним.

Правові наслідки вчинення правочину недієздатною фізичною особою визначені в ст.226 ЦК України, відповідно до якої опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази схвалення опікуном кредитного договору №K2H0R004550418 від 20 листопада 2006 року, суд приходить до висновку, що вищезазначений кредитний договір, в силу ст.226 ЦК України, є нікчемним.

Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» доОСОБА_1, в особі його законного представника ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно відмовити у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.216,239 ЦК України, ст.ст. 3-5, 14, 30, 38, 40 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 в особі його законного представника ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.