Справа № 164/1323/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Невар О.В.
Провадження № 22-ц/773/815/17 Категорія: 19 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання - Галицька І.П.,

з участю представників позивача Мельник В.М., Бурець Н.С., представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Маневицького районного суду від 24 квітня 2017 року,

встановила:

У червні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно з укладеним сторонами договором від 02 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 34,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору в неї виникла заборгованість перед банком, яка на 31 березня 2016 року становила 15 875, 32 грн. і складалася з: 7 522,58 грн. заборгованості за кредитом, 7120,58 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 732,16 грн. штрафу (процентна складова).

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

У серпні 2016 року ОСОБА_5 подала зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 19 березня 2015 року біля 20 год. 30 хв. невідома особа жіночої статі зателефонувала їй на мобільний телефон, представилася оператором ПАТ КБ «ПриватБанк», назвала її особисті дані та дані її карткових рахунків у банку. Після цього з її карток були списані грошові кошти на загальну суму 8847 гривень 70 копійок, про що вона дізналася 20 березня 2015 року, коли перевірила залишок коштів на своїх рахунках. SМS-повідомлення про зняття коштів 19 березня 2015 року їй не надходили.

Вона звернулася з відповідними заявами до міліції та до банку. Один з її рахунків банком було закрито та відкрито інший рахунок з видачею їй нової картки, а другий рахунок - заблоковано.

ПАТ КБ «ПриватБанк» ніяких дій по захисту її інтересів як клієнта банку не вчинив, а став списувати у безспірному порядку з неї кошти в рахунок погашення простроченої заборгованості. В період з 19 травня 2015 року по 26 липня 2016 року з її рахунку було автоматично списано 813 грн. 92 коп.

Вважає, що зняття коштів з її рахунків мало місце з вини банку, який не забезпечив захист її персональних даних, оскільки вона своїх карток нікому не передавала, ПІН-коду до них та іншої конфіденційної інформації стороннім особам не повідомляла.

Враховуючи викладене, просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь 8 847 грн. 70 коп. основного боргу, 813 грн. 92 коп., списаних для погашення простроченої заборгованості, та припинити нарахування відсотків за користування кредитом, якого вона не брала. В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 вимоги зустрічного позову змінили і просили стягнути з банку кошти на загальну суму 1 778 грн. 42 коп., з яких 964 грн. 50 коп., що були зняті з картки відповідача невідомими особами, та 813 грн. 92 коп., які були автоматично списані банком з її рахунку.

Ухвалою Маневицького районного суду від 25 серпня 2016 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 та об'єднано позови в одне провадження.

Рішенням Маневицького районного суду від 24 квітня 2017 року первісний позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 15 875 грн. 32 коп. кредитної заборгованості та 1 378 грн. судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов залишити без розгляду, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи невідповідність висновків суду цим обставинам та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір у формі підписаної сторонами анкети-заяви, за яким позичальник отримала грошові кошти в сумі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а. с. 8).

В анкеті-заяві від 02 грудня 2014 року відповідач підтвердила, що зазначена заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомлена і згідна, що засвідчила своїм підписом (а. с. 8, 10-20).

Згідно з Тарифами банку базова відсоткова ставка становила 2,9 % на місяць (34,8 % річних) (а. с. 10).

Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Клієнт несе відповідальність за всі операції, які проводяться в підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking Систему Приват-24, з використанням передбаченимиреальними умовами засобів його ідентифікації і аутентифікації (п. 1.1.5.14. Умов та правил надання банківських послуг).

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій.

Пунктом 5.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Судом встановлено, що 19 березня 2015 року з карткових рахунків ОСОБА_4 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 за допомогою системи Приват-24 за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача було здійснено переказ коштів на загальну суму 8 847 грн. 70 коп., з них: з карткового рахунку № НОМЕР_1 - на суму 964 грн. 50 коп. (а. с. 64), а з карткового рахунку № НОМЕР_2 - на суму 7 580 грн. та 303 грн. 20 коп. комісії (а. с. 65).

20 березня 2015 року, 14 квітня 2015 року та 16 квітня 2016 року ОСОБА_4 повідомила ПАТ КБ «ПриватБанк» про переказ коштів, який нею не здійснювався (а. с. 49, 51-53).

20 березня 2015 року ОСОБА_4 також звернулася в Маневицький РВ УМВС України у Волинській області із заявою про вчинення злочину. 20 березня 2015 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000124 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а. с. 55).

Відповідей на звернення в ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20 березня 2015 року, 14 квітня 2015 року, 16 квітня 2015 року ОСОБА_4 по суті цих звернень не отримала. Банк направив їй вимогу про погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором (а. с. 60).

В період з 19 травня 2015 року по 26 липня 2016 року з рахунку ОСОБА_4 було автоматично списано 813 грн. 92 коп.

Зняття коштів з рахунків ОСОБА_4 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк» мало місце за допомогою системи Приват-24, вхід до якої здійснювався за номером телефону НОМЕР_3, що належить відповідачу. 19 березня 2015 року на вказаний номер надходили SМS-повідомлення з динамічним паролем для входу в систему Приват-24. Переказ коштів з карткових рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 здійснювався з коректним введенням направлених банком паролів платежів, що свідчить про те, що ОСОБА_4 передала особисту конфіденційну інформацію, зокрема динамічні паролі, третім особам, якими в подальшому було знято кошти з її рахунків.

Дані обставини підтверджуються дослідженим в судовому засіданні аудіозаписом розмови 20 березня 2015 року ОСОБА_4 з оператором ПАТ КБ «ПриватБанк», з якого встановлено, що вона повідомила невідомій їй раніше особі, яка увійшла до неї в довіру, динамічні паролі, які надійшли на її телефон від банку (а. с. 146).

Крім того, з досліджених судом матеріалів кримінального провадження № 0000124 встановлено, що ОСОБА_4 19 березня 2015 року неодноразово спілкувалась з іншими абонентами з номерами SІМ-карток НОМЕР_4 та НОМЕР_5 в період з 18.46 год. до 20.42 год., а отже мала реальну можливість повідомити конфіденційну інформацію третім особам.

Згідно з п. 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Надані докази, які не спростовані відповідачем та її представником в ході розгляду справи, підтверджують, що саме дії ОСОБА_4 призвели до незаконного використання персональної конфіденційної інформації, яка дала змогу ініціювати та провести платіжні операції.

Наведеними обставинами повністю спростовуються доводи зустрічної позовної заяви про порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» законодавства про захист персональних даних та причинний зв'язок таких порушень з несанкціонованим списанням коштів з рахунків ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, несвоєчасно погашала заборгованість перед банком за кредитом і відсотками, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, яка згідно з розрахунком банку станом на 31 березня 2016 року склала 15 875 грн. 32 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 7 522 грн. 58 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 7 120 грн. 58 коп., штраф - 500 грн. (фіксована частина), штраф - 732 грн. 16 коп. (процентна складова). Дані обставини підтверджуються наданими банком розрахунком заборгованості ОСОБА_4 (а. с. 6) та виписками по її рахунках (а. с. 63-65, 97-100).

Заперечень щодо правильності проведення позивачем арифметичних обчислень розміру заборгованості відповідач суду не надала.

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив первісний позов і відмовив у задоволенні зустрічного.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, не заслуговують на увагу.

У згаданій постанові Верховного Суду України йдеться про те, що у заяві позичальника немає домовленості щодо збільшення строку позовної давності, а Умови та правила надання банківських послуг не можна вважити складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки в них відсутня письмова згода позичальника про збільшення строку позовної давності до п'яти років.

Однак у справі, яку переглядав Верховний Суд України і в якій він сформулював зазначену правову позицію, умовами кредитного договору було передбачено позовну давність тривалістю у п'ять років, хоча відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. В даній справі договір про збільшення позовної давності не укладався.

Що стосується укладеного між сторонами у даній справі кредитного договору та його складових, то, як зазначалося раніше, підписавши 02 грудня 2014 року анкету-заяву, ОСОБА_4 дала свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена (а. с. 8, 10-20). Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач суду не надала.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав ОСОБА_4 не заявляла.

В апеляцій скарзі відповідач ОСОБА_4 просить зустрічний позов залишити без розгляду. Однак згідно зі ст. 306 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. В цьому полягають особливості апеляційного розгляду справи, під час якого процесуальні права позивача, які він мав у суді першої інстанції, обмежені, зокрема неможливістю залишення позову без розгляду за його заявою. Отже вимога про залишення зустрічного позову без розгляду не може бути задоволена апеляційним судом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи по суті спору були предметом дослідження і аналізу суду і їм дана належна правова оцінка. Ці доводи повністю спростовуються вищенаведеними обставинами справи та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Маневицького районного суду від 24 квітня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді