Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/252/17 Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.
Категорія 53 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» про визнання дій дискримінацією за віковою ознакою, зобов'язання прийняти на роботу, стягнення збитків та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 10.10.2016 року він звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» (далі ТОВ «АТБ-Маркет») з відповідною анкетою про прийом на роботу. Проте, служба безпеки Товариства відмовила останньому у прийняті на роботу, оскільки, на момент звернення, позивачу було 60 років, та відсутністю робочих місць у ТОВ «АТБ-Маркет». Позивач вважає, що відмова є неправомірною та просив визнати вчинену відповідачем дискримінацію щодо нього за віковою ознакою, зобов'язати ТОВ «АТБ-Маркет» прийняти його на роботу, стягнути з відповідача 24 006 грн. 21 коп. збитків за період з 10.10.2016 року по 02.03.2017 року, які позивач міг би отримати у вигляді заробітної плати, якщо б відповідач не порушив його права, стягнути з останнього на його користь 10000 грн. на відшкодування нанесеної моральної шкоди.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції не було належним чином встановлено усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, не надано належної оцінки доказам по справі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що ТОВ «АТБ-Маркет» необґрунтовано відмовило у прийнятті його на роботу, а також порушення з боку відповідача прав та гарантій, регламентованих ст. ст. 24, 43 Конституції України, ст. ст. 2, 2-1, 5-1, 22 КЗпП України, ст. ст. 1, 50 Закону України «Про зайнятість населення». Позивач не довів наявність підстав для відшкодування відповідачем на підставі ст.237-1 КЗпП України моральної шкоди.

Колегія судді погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «АТБ-Маркет» про прийом на роботу та отримав анкету кандидата для заповнення. 12.10.2016 року працівником ТОВ «АТБ-Маркет» було відмовлено ОСОБА_2 у прийняті на роботу, у зв'язку з відсутністю вільних вакансій, які б відповідали вимогам позивача, зазначених останнім у анкеті кандидата.

04 листопада 2016 року Управління Держпраці у Житомирській області листом за №4713 перенаправило звернення ОСОБА_1 з приводу порушень законодавства про працю на розгляд за територіальною належністю.

25 листопада 2016 року Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області за №В-1068-11/04 надало позивачу відповідь, що правосуддя в Україні здійснюється винятково судами, делегування функцій судів, а також присвоєння цих функцій іншими органами або посадовими особами не допускається.

10 лютого 2017 року Департамент з питань праці Державної служби України з питань праці листом за №570/4.2-ЗВ-17 повідомило ОСОБА_1, що за інформацією Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області встановлено, що під час розгляду попереднього звернення позивача від 29.10.2016 року рішення про відмову у прийнятті на роботу не було обґрунтоване жодною з підстав, передбачених статтею 22 КЗпП України.

Статтями 2 та 5-1 Кодексу законів України про працю (далі КЗпП України) гарантовані забезпечення державою працездатним громадянам право на працю - вільний вибір роботи і правовий захист від необґрунтованої відмови від прийняття на роботу.

Відповідно до цього статтею 22 Кодексу законів України про працю забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу, не допускається пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

У статті 21 КЗпП України є визначення трудового договору як двосторонньої угоди між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу - роботодавцями, а положеннями статті 24 цього Кодексу врегульована процедура і порядок укладення трудового договору шляхом оформлення наказу або розпорядження власника або уповноваженого органу про зарахування працівника на роботу на підставі наданих ним документів.

Частинами 2 та 3 ст. 24 КЗпП України передбачено, що при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

З матеріалів справи вбачається, що в анкеті кандидата, заповненої позивачем не було зазначено на яку вакансію претендував останній. ОСОБА_1 у своїй анкеті вказував, що бажає отримувати заробітну плату у розмірі 20 000 грн. - 50 000 грн., йому було повідомлено про відсутність вакансій на таку заробітну плату.

Тому суд першої інстанції правильно вважав, що відмова відповідача в прийнятті на роботу ОСОБА_1 через відсутність вакансії є обґрунтованою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин, відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді