Номер провадження: 22-ц/785/2088/17
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Заїкіна А.П.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання поруки припиненою, визнання іпотечного договору недійсним, за апеляційними скаргами представника Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» Бешлик Алли Василівни та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.09.2016 року,

встановила:

17.07.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просив визнати припиненою поруку за договором поруки №67728, укладеним між ним та АКІБ «Укрсиббанк» 29.11.2006 року, визнання недійсним договору іпотечного договору квартири за адресою АДРЕСА_1, укладеного між ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і АКІБ «Укрсиббанк» 29.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою О.Ю., реєстр. №2564, з урахуванням уточнених позовних вимог просив також скасувати заборону відчуження нерухомого майна квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка була внесена за реєстраційним номером запису у Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна 4137501 від 29.11.2006 року на підставі Іпотечного договору від 29.11.2006 року, та внести відомості про виключення вказаної квартири із Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, вилучити запис №4137660 про реєстрацію в державному реєстрі іпотек обтяження щодо вказаної квартири.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29.11.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. В забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 своїх зобов'язань перед банком було укладено оспорювані договори, проте поруку за договором № 67728 від 29.11.2006 року позивач вважав припиненою, оскільки відповідач АКІБ «Укрсиббанк» без згоди позивача збільшив відсоткову ставку за кредитом, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, іпотечний договір просить визнати недійсним, як такий, що порушує права та суперечить інтересам дітей позивача: ОСОБА_8, 1999 р.н. та ОСОБА_9, 2002 р.н., а також ОСОБА_10, 1999 р.н., які мають право користування квартирою, що є предметом іпотеки, мали таке право на момент укладення іпотечного договору, проте при його укладенні не було отримано дозволу органу опіки та піклування, про що банку було відомо на момент його укладення, проте проігноровано ним, такі дії банку, на думку позивача, є нечесною підприємницькою практикою в розумінні ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.09.2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки №67728, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 29.11.2006 року. В задоволенні позову в іншій части відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» Бешлик А.В. та представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких посилалися на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» Бешлик А.В. просила скасувати рішення в частині визнання договору поруки припиненим та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Апеляційну скаргу Бешлик А.В. обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, визнаючи договір поруки припиненим на підставі того, що банком не було дотримано процедуру зміни процентної ставкики, у зв'язку з чим збільшився обсяг відповідальності поручителя та зміна Основного договору відбулася без згоди поручителя, не врахував те, що ОСОБА_2 листом № 32-2/31-17/610 від 15.08.2008 року було повідомлено про зміну процентної ставки та попереджено, що у випадку, якщо поручителем не буде додано письмової відповіді Банку на цей лист протягом 14 календарних днів з дати його відправлення, то буде вважатись, шо він ознайомився та догодився з викладеними змінами. У позовній заяві зазначено, шо коли позивач отримав вказаний лист, він одразу звернув до Банку і заявив про непогодження з підвищенням процентної ставки за зобов'язанням та крім усних переговорів з нього питання, також було подано всьмове заперечення до Банку проти збільшення процентної ставки за користування грошима, проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтвєрджують звернення чи письмові заперечення поручителя, щодо підвищення ісоткової ставки.

ПредставникОСОБА_2 - ОСОБА_6 просила рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що судом помилково не взято до уваги, що Банку було відомо про те, що позивач та відповідач ОСОБА_3 проживають разом за адресою іпотечної квартири, а також те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виховують дітей, які також з ними проживають в іпотечній квартирі, що підтверджується тим, що перед підписанням іпотечного договору представником банку було здійснено огляд предмету іпотеки та було здійснено його оцінку, звіт про яку містить фотографії спірної квартири, які демонструють те, що в квартирі проживають діти. ОСОБА_6 вважає, що банк діяв не добросовісно, не надавши інформацію про необхідність отримання дозволу органу опіки та піклування на укладання оскаржуваного договору та неотримання зазначеного дозволу порушує права малолатніх дітей позивача, призвро дить до їх звуження.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційнb[ скарг та заперечень на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що 29.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 29.11.2006 року, предметом якого є надання АКІБ «Укрсиббанк» ОСОБА_4 кредиту в сумі 358 835 швейцарських франків терміном з 29.11.2006 року по 29.11.2017 року на поточні потреби зі сплатою 8,49% річних за використання кредитних коштів, що підтверджується копією вказаного договору (т.2, а.с.117-124).

В забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «Укрсиббанк» та від 29.11.2006 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №67728 від 29.11.2006 року, відповідно до умов якого позивач зобов'язався відповідати за невиконанні ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2006 року, що підтверджується копією договору (т.1, а.с.50-51).

Згідно з п.2.1. Договору поруки №67728 від 29.11.2006 року, Кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, якщо це тягне за собою збільшення обсягу відповідальності Поручителя. У цьому ж пункті Договору поруки було встановлено, що під «згодою Поручителя» сторони розуміють візування Поручителем змін до Основного договору (шляхом проставляння підпису уповноваженої особи та печатки Поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмовою згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.07.2008 року банком було збільшено відсоткову ставку за користування кредитними коштами ОСОБА_4 на 3 %, що підтверджується копією листа банку від 15.08.2008 року №32-2/31-17/610 (т.1, а.с.58), надісланого на адресу відповідача ОСОБА_11, проте, доказів наявності згоди позивача як поручителя на збільшення обсягу його відповідальності відповідно до п. 2.1. договору поруки або в іншій формі банком не надано.

З врахуванням викладеного суд першої інстанції зробив висновок, про припинення поруки ОСОБА_2 за договором поруки №67728, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 29.11.2006 року з моменту підвищення банком відсоткової ставки за кредитом, тобто з 01.07.2008 року, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині визнання поруки припиненою підлягають задоволенню.

Також судом встановлено, що позивачу та ОСОБА_3 на праві власності в рівних частках належить квартира за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 18.11.2005 року (т.1, а.с. 26-27), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1, а.с. 25).

29.11.2006 року між позивачем, ОСОБА_4, ОСОБА_3, та АКІБ «Укрсиббанк» укладено іпотечний договір вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою О.Ю., реєстр. № 2564, що підтверджується копією вказаного договору (т.2, а.с. 114-116). При укладенні договору позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було зроблено заяву про те, що внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та законних інтересів малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних осіб, які за законом мають право користування вказаною квартирою, з якою був ознайомлений представник банку (т.1, а.с. 116).

При укладенні вказаного договору було надано довідку від 03.11.2006 року про склад сім'ї, в якій про проживання в іпотечній квартирі інших осіб, окрім позивача, не зазначено (т.2, а.с. 15).

Судом встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (т.1, а.с. 22-23), також позивач є опікуном ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією посвідчення від 13.01.2012 року НОМЕР_1 (т.1, а.с. 62).

З показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, копії особової справи ОСОБА_8 (т.2, а.с. 86-87) вбачається, що на момент укладення оспорюваного іпотечного договору ОСОБА_8 1999 р.н., ОСОБА_9 2002 р.н., ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 проживали разом з батьками в квартирі, що є предметом іпотеки, проживають в ній на час розгляду справи.

У відповідності з вимогами ст. 176 ч. 2 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 405 ЦК України права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом, діти - члени сім'ї власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником.

Враховавши викладене, районний суд дійшов висновку, що на момент укладення спірного іпотечного договору право користування квартирою, що є предметом іпотеки, мали ОСОБА_8, 1999 р.н., ОСОБА_9, 2002 р.н., ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, та мають право користування ним на момент розгляду справи.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору.

Позивачем не надано суду належних, допустимих та беззаперечних доказів звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права ОСОБА_8 1999 р.н., ОСОБА_9 2002 р.н., ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 на користування житлом при укладенні оспорюваного іпотечного договору, у зв'язку із чим доводи позивача про порушення сторонами при укладенні оспорюваного іпотечного договору вимог ч. 6 ст. ст. 203 ЦК України, відхилені судом.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в Постановах Верховного суду України від 10.02.2016 року в справі № 6-3005цс15, від 11.05.2016 року по справі № 6-806ц16.

Також суд першої інстанції відхилив доводи представника позивача про нечесну підприємницьку практику з боку відповідача ПАТ «Укрсиббанк» при укладенні оспорюваного іпотечного договору з посиланням на ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки дії банку при укладенні оспорюваного договору не містять ознак недобросовісної конкуренції, не свідчать про введення позивача як споживача фінансових послуг в оману, не мають ознак агресивних дій в розумінні ч. 4 ст. ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не знайшов правових підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання іпотечного договору квартири за адресою АДРЕСА_1, укладеного між позивачем, третьою особою ОСОБА_4, та відповідачами ОСОБА_3, АКІБ «Укрсиббанк» 29.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою О. Ю., реєстр. № 2564 недійсним, та в частині вимог про скасування заборони відчуження вказаної квартири, вилучення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційних скарг повторють довди позову та заперечень на нього, яким суд дав належну оцінку, а тому додаткового правового аналізу вони не потребують.

Крмі того колегія суддів зазначає, що посилання як на доказ погодження підищення процентної ставки на лист №32-2/31-17/610 від 15.08.2008 року, яким було повідомлено про зміну процентної ставки, на думку колегії суддів є необґрунтованим, оскільки вказаний лист не містять відомостей про таке погодження поручителем (резолюція, підпису тощо).

Крім того, колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Згідно ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За таких обставин, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які водночас є законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Таке твердженя повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові ВСУ№6-384цс15від 30.09.2015 року.

Укладаючи договір іпотеки ОСОБА_2, як іпотекодавець гарантував іпотекодержателю, що членів сім'ї-дітей, які б мали право користування (особистий сервітут, встановлений ст. 405 ЦК) предметом іпотеки немає. Зміст законодавства, щодо права дітей і осіб до 18 років - членів сім'ї на користування (особистий сервітут) та те, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органові опіки та піклування, на правові наслідки вчинення правочину без надання такої згоди їм нотаріусом були роз'ясненні.

При таких обставинах слід дійти висновку, що укладаючи іпотечний договір, ОСОБА_2 діяв недобросовісно та зловживаючи своїми правами законного представника, що призвело до негативних наслідків для малолітніх на той час дітей. Зважаючи на викладене колегія суддів суд вважає, що дана обставина є окремою підставою для відмови у позові ОСОБА_2 в частині визання іпотечного договору недійсним.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційні скарги представника Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» Бешлик Алли Василівни та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.09.2016 року- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

А.П.Заїкін