Справа № 2/243/2048/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Останькович А.О.

за участю

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 2013 року там не проживає. Добровільно виписатись ОСОБА_2 не бажає. У звязку з чим, позивач просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою №4 у будинку №45 по вул. Воїнів Інтернаціоналістів у м. Словянська Донецької області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с.27), про причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши позивача та свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 вересня 1994 року, позивачу на праві власності належить ? частина квартири АДРЕСА_2 (а.с.21). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.04.2003 року позивачу на праві власності належить ? частина квартири АДРЕСА_2 (а.с.18).

Зазначене підтверджується Витягами про реєстрацію права власності Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» №101056 від 28.02.2003 року та № 505451 від 08.05.2003 року (а.с.19-20).

Таким чином судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1

Як вбачається з акту Комітету мікрорайону «Черевківка» №176 від 24.03.2017 року, керівник комітету ОСОБА_3 та сусіди ОСОБА_4, ОСОБА_5 зазначили, що в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована ОСОБА_2, однак не проживає за вказаною адресою (а.с.6).

Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначив, що він мешкає в квартирі АДРЕСА_4, відповідно, є сусідом ОСОБА_1 ОСОБА_2 не мешкає за адресою: квартира АДРЕСА_3 понад 4 роки, крім того підтвердив свої свідчення та підпис в акті про фактичне не проживання. Зазначив, що позивачка не перешкоджає відповідачу у користуванні квартирою.

Свідок ОСОБА_4 також зазначила, що вона є сусідкою ОСОБА_1, оскільки мешкає в квартирі АДРЕСА_5. Вона знає ОСОБА_2, однак остання не проживає за адресою: квартира ІНФОРМАЦІЯ_2 понад 3 роки. Особистих речей відповідача в квартирі не має, поштову кореспонденцію не отримує, позивачка не перешкоджає в користуванні квартирою. Підтвердила факти, викладені в акті про фактичне не проживання та зазначила, що вона особисто приймала участь при обстеженні житла позивачки.

Вирішуючи питання стосовно визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).

Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).

Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд вважає, що з пояснень позивача, свідків та наданих суду документів достовірно встановлено, що ОСОБА_2, була відсутня за адресою АДРЕСА_6, без поважних на те причин, з 2013 року, будь-яких домовленостей між ним та власником житла в судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає, що він втратив право на користування житловим приміщенням.

Суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, який передбачає втрачання права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням.

Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 321, 391,405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №4 у будинку №45 по вул. Воїнів Інтернаціоналістів м. Словянська Донецької області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_6