Номер провадження: 88-ц/785/4/17
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Дрішлюка А.І., Станкевича В.А.

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву представника ОСОБА_2 - Шиєнкова Ярослава Євгеновича про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування власністю та усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю - 561/1000 частиною квартири АДРЕСА_1, шляхом його вселення до квартири та визначення порядку користування житловою площею цієї квартири.

Позивач посилався на те, що на підставі договору дарування від 19 серпня 2009 року він є власником 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1.

Квартира складається з чотирьох кімнат та підсобних приміщень загальною площею 71,7 кв.м., в тому числі житловою 53,1 кв.м.

Позивач просив вселити його в квартиру та визначити порядок користування житловою площею квартири, виділивши йому в користування дві житлові кімнати, площею 18,0 кв.м. та 11,2 кв.м., лоджію 1,8 кв.м., залишивши відповідачці дві житлові кімнати площею 14,8 кв. м. та 9,1 кв.м., а підсобні приміщення: кухню, ванну, туалет та коридор залишити у загальному користуванні.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в квартиру задоволено.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 з виділенням в користування ОСОБА_2 житлової кімнати площею 18,0 кв.м., житлової кімнати 11,2 кв.м., лоджії 1,8 кв.м. Підсобні приміщення кухню, ванну кімнату, туалет, коридор залишено в загальному користуванні.

Усунено перешкоди у користуванні власності - вселено ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1, з урахуванням встановленого порядку користування квартирою.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.04.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування власністю та усунення перешкод у користуванні власністю.

У січні 2016 року представник ОСОБА_2 - Шиєнков Я.Є. звернувся до апеляційного суду Одеської області про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27.04.2015 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.04.2016 року заяву представника ОСОБА_2 - Шиєнкова Я.Є. про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27.04.2015 року за нововиявленими обставинами залишено без розгляду (том 2, а.с.80-83).

У квітні 2016 року представник ОСОБА_2 - адвокат Шиєнков Я.Є. повторно звернувся до апеляційного суду Одеської області про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27.04.2015 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.08.2016 року заяву представника ОСОБА_2 - Шиєнкова Я.Є. про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27.04.2015 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення (том 2, а.с.113-116).

У грудні 2016 року представник ОСОБА_2 - адвокат Шиєнков Я.Є. в-третє звернувся до апеляційного суду Одеської області про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27.04.2015 року за нововиявленими обставинами.

Відповідно до положень ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду. При цьому законодавець не ставить за основу для цього підстави скасування преюдиційного судового рішення.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. п. 3, 9 постанови від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Скасування судового рішення (п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України) може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору.

Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв'язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв'язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.

З обставин справи вбачається, що:

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в квартиру задоволено.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 з виділенням в користування ОСОБА_2 житлової кімнати площею 18,0 кв.м., житлової кімнати 11,2 кв.м., лоджії 1,8 кв.м. Підсобні приміщення кухню, ванну кімнату, туалет, коридор залишено в загальному користуванні.

Усунено перешкоди у користуванні власності - вселено ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1, з урахуванням встановленого порядку користування квартирою.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.04.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування власністю та усунення перешкод у користуванні власністю.

Ухвалюючи рішення від 27.04.2015 року, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_2 втратив право власності на спірну квартиру на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 16.04.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання угод удаваними та перевід прав та обов'язків покупця, визнання права власності, стягнення грошових коштів.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені судові рішення, а саме рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 16.04.2015 року - скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 19.08.2009 року між ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, від імені яких діяла ОСОБА_5 і ОСОБА_2 Визнано дійсним договір купівлі-продажу 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 19.08.2009 року між ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, від імені яких діяла ОСОБА_5 і ОСОБА_2 Переведено права та обов'язки покупця 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_4 і визнано за ОСОБА_4 право власності на 561/1000 частину квартири АДРЕСА_1. Видано ОСОБА_2 з депозитного рахунку № 0123 територіального управління державної судової адміністрації України в Одеській області грошові кошти в сумі 261000 гривень. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.12.2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року - скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання угод удаваними, переведення прав та обов'язків покупця, визнання права власності, стягнення грошових коштів - відмовлено в повному обсязі.

Таким чином, преюдиціальне судове рішення, яке було підставою для ухвалення рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування власністю та усунення перешкод у користуванні власністю, скасоване, а новим судовим рішенням не встановлено удаваності договору дарування за яким ОСОБА_2 набув право власності на 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 та фактичне укладення ним договору купівлі-продажу, а відтак відсутні підстави для переведення прав покупця на 561/1000 частин цієї квартири на ОСОБА_4, як співвласника іншої частини даної квартири.

Оскільки за вказаних обставин відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання договору дарування за яким ОСОБА_2 набув право власності на 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1 удаваним та фактичне укладення договору купівлі-продажу, про переведення прав покупця 561/1000 частин цієї квартири на ОСОБА_4, як співвласника іншої частини даної квартири, про визнання права власності на 561/1000 частин квартири за ОСОБА_4, то підстав для застосування положення ч. 4 ст. 61 ЦПК України (звільнення від доказування) немає і дане питання має бути встановлено рішенням у цивільній справі за спором, який розглядається.

Приєднані до справи за клопотанням представника ОСОБА_4, її письмові пояснення про те, що рішення апеляційного суду Одеської області від 06.12.2016 року не скасовувало рішення апеляційного суду Одеської області від 27.04.2015 року не можуть бути взятими до уваги, оскільки рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.12.2016 року заявлені вимоги вирішено по суті, та відмовлено у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання угод удаваними та перевід прав та обов'язків покупця, визнання права власності, стягнення грошових коштів. Рішення апеляційного суду Одеської області, яким позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені, зокрема рішення апеляційного суду Одеської області від 16.04.2015 року, було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року та справу передано на новий розгляд, під час якого рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.12.2016 року відмовлено у позові ОСОБА_4 ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання угод удаваними та перевід прав та обов'язків покупця, визнання права власності, стягнення грошових коштів.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 19 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» у разі скасування у зв'язку з нововиявленими обставинами ухваленого судом апеляційної або касаційної інстанції нового рішення справа розглядається ними на загальних підставах за раніше поданими апеляційними або касаційними скаргами.

Оскільки статтею 307 ЦПК України не передбачено права суду апеляційної інстанції передавати справу на новий розгляд, після скасування судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами при новому розгляді справи суд керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими главами ЦПК України щодо апеляційного провадження та провадження у зв'язку з нововиявленими обставинами. При цьому з урахуванням вимог статті 303 ЦПК України апеляційний суд на підставі доказів, поданих особами, які беруть участь у справі, досліджує обставини, що стали підставою для перегляду судового рішення, дає юридичну кваліфікацію фактичних обставин справи і ухвалює відповідне судове рішення у справі.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

В судове засідання до апеляційного суду Одеської області не з'явилися ОСОБА_4, яка повідомлена належним чином і подала заяву про відкладення з посиланням на тимчасову непрацездатність та адвокат Осадчий А.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_4 , який подав заяву про відкладення з посиланням на зайнятість у кримінальному провадженні на стадії досудового слідства без конкретизації інформації щодо свого представництва і без надання підтверджуючих документів.

Водночас в засідання судової колегії з'явилися представник ОСОБА_4 за довіреністю - ОСОБА_10

Також в судовому засіданні була присутня представник ОСОБА_2 ОСОБА_5, яка заперечувала проти відкладення і вважала за можливе продовжити розгляд справи.

Судова колегія приймає до уваги, що:

- цивільна справа слухається понад розумний строк - з грудня 2009 року;

- явка до суду апеляційної інстанції не є обов'язковою;

- інтереси ОСОБА_4 представляв її представник за довіреністю ОСОБА_10;

- не явка в судове засідання адвоката в інтересах ОСОБА_4 Осадчого А.Ю. з посиланням на зайнятість в кримінальному провадженні на стадії досудового слідства в даному випадку не є причиною достатньою для відкладення розгляду справи, оскільки інтереси ОСОБА_4 предстваляв інший представник, а саме по собі посилання на зайнятість в іншому провадженні без конкретизації такого провадження: номеру провадження, найменування органу який здійснює провадження, документів про представництво та про статус особи, в інтересах якої здійснює представництво інтересів адвокатом, часу проведення процесуальних дій, не може вважатися поважною причиною неприбуття адвоката в судове засідання;

- заява представника ОСОБА_2 - Шиєнкова Ярослава Євгеновича про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року перебуває у провадженні апеляційного суду Одеської області три місяці з часу відкриття провадження (20.01.2017 року) і подальше відкладення розгляду справи без достатніх підстав фактично буде сприяти безпідставному перевищенню судом розумного строку розгляду такої заяви.

Судова колегія оцінюючи вказані обставини у сукупності не знаходить підстав для відкладення судового засідання.

Присутні в судовому засіданні представники сторін не обмежувалися у наданні пояснень, заперечень, заяві клопотань та здійсненню ними належних їм процесуальних прав та обов'язків.

Сторони обізнані з встановленими у справі обставинами, будь-яких клопотань про дослідження додаткових обставин і зібрання нових доказів з обгрунтувваням причин їх не дослідження в суді першої інстанції, від сторін не надійшло і сторони не заперечували проти закінчення з'ясування справи в межах доказів зібраних районним судом.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 19 серпня 2009 року, укладеного між ОСОБА_5 від імені ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 позивач є власником 561/1000 квартири АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано за ОСОБА_2 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.08.2008 року.

Згідно технічного паспорту на квартиру що знаходиться у власності ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від 14.08.2009 року дарувальникам належала частина чотирьох кімнатної квартири спільного заселення, яка складалась з двох кімнат площею 11,2 кв.м. та 18,0 кв.м. та лоджії площею 1.8 кв.м. У зазначеному технічному паспорті зазначені кімнати та лоджія можуть бути функціонально відокремлені від інших кімнат, та технічно відсутні умови відокремлення кімнат по іншому, без будівельного втручання ( кімната площею 18,0 кв.м. є прохідна до кімнати 11,2 кв.м і вказані кімнати є прохідними до лоджії).

Посилаючись на порушення своїх прав як власника ОСОБА_2 у грудні 2009 року звернувся до суду з позовом до іншого співвласника спірної квартири ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою та вселення.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою та вселення, суд першої інстанції з посиланням на ч.1 ст. 319, ч. 2 ст. 386, 391 ЦК України, виходив з того, що ОСОБА_2 є власником частини квартири, і як власник має право, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та як власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Суд також вважав, що користування частиною квартири яка знаходиться в спільної власності, без визначення безпосередньо порядку користування, є неможливим. Виходячи з того, що позивач є власником більшої частини квартири, виходячи з технічної можливості і фактичного порядку користування квартирою дарувальниками, суд першої інстанції визначив порядок користування квартирою у вигляді виділення у користування ОСОБА_2 житлової кімнати площею 18,0 кв.м., житлової кімнати площею 11,2 кв.м., лоджію площею 1,8 кв.м. Підсобні приміщення кухню, ванна кімната, туалет, коридор суд залишив в загальному користуванні співвласників. Крім того, суд задовольнив вимоги про вселення з посиланням на те, що позивач є власником частини квартири, його право на користування житловим приміщенням порушено і підлягає обов'язковому захисту.

Такі висновки районного суду відповідають встановленим у справі обставинам і підтверджуються зібраними у справі доказами, які ОСОБА_4 не спростовані.

Таким чином, встановивши, що позивач є власником 561/1000 квартири АДРЕСА_1 та що йому чиняться перешкоди у користуванні спірним будинком іншим співвласником будинку, яка оспорює право власності позивача, районний суд вірно застосував норми матеріального права, що регулюють право власності та його захист - ст. ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України та обгрунтовано задовольнив заявлені вимоги ОСОБА_2 про його вселення у належну йому, як співвласнику спірну квартиру та виходячи з розміру належної ОСОБА_2 ідеальної частки квартири (561/1000), справедливо виділив йому у користування 2 житлові кімнати площею 18,0 кв. м. та 11,2 кв. м., лоджію 1,8 кв. м., які у відповідності до технічного паспорту спірної квартири, можуть бути фунціонально відокремлені від інших кімнат, залишивши в загальному користуванні співвласників квартири підсобні приміщення куню, ванну кімнату, туалет, коридор. При цьому суд мотивовано послався на технічну відсутність умов іншого, без будівельного втручання, відокремлення кімнат, зазначивши, що кімнати, які виділені позивачу (18,0 кв. м. та 11,2 кв.м.) є прохідними до лоджії 1,8 кв. м. Окремо судом врахований той порядок користування, який склався між дарувальниками ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_4

У рішенні Київського районного суду м. Одеси від 16.02.2011 року є посилання на порядок користування спірною квартирою між ОСОБА_8,ОСОБА_7, ОСОБА_6 і ОСОБА_4, встановлений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.06.1994 року, відповідно до якого Київський РІК зобов'язаний укласти окремий договір життлового найму спірної квартири з ОСОБА_4 на житлові кімнати площею 9,18 кв. м. та 14,5 кв.м. (т.1 а. с. 52-53).

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції розглядаючи справу не зупинив провадження до набрання законної сили рішенням в іншій цивільній справі, що ОСОБА_2 не надавав повноваження представляти свої інтереси ОСОБА_5 та щодо не надання адвокату можливості ознайомитися з матеріалами справи не спростовують висновок суду першої інстанції. До того ж наведені доводи, зокрема щодо зупинення провадження на час повторного перегляду рішення суду першої інстанції втратили актуальність. Доводи про те, що ОСОБА_2 не уповноважував на представництво своїх інтересів та фактично у ОСОБА_4 з ним немає спору, спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо не надання адвокату можливості ознайомитися з матеріалами справи самі по собі не є підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів про порушення своїх прав не відповідають встановленим у справі обставинам і не засновані на нормах цивільного законодаства України, яке регламентує право власності і захист прав власника.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином, заява представника ОСОБА_2 Шиєнкова Я.Є. про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року - скасуванню, апеляційна скарга ОСОБА_4 - відхиленню, а рішення Київського районного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року - залишенню без змін.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317, 361, 365 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Заяву представника ОСОБА_2 - Шиєнкова Ярослава Євгеновича про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року - скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Київського районного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.І. Дрішлюк

В.А. Станкевич