Справа № 457/564/15 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/2112/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника Львівської регіональної філії ДП «Центр

державного земельного кадастру Мисик - Семен М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 14 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом до Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, ОСОБА_2 про захист прав споживачів та про зобов'язання відповідача безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі.

Заочним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2015 року позов задоволено. Зобов'язано Львівську регіональну філію Центру державного земельного кадастру в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центр державного земельного кадастру у чотирнадцятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили безоплатно усунути недоліки технічної документації із землеустрою, виготовленої згідно з договором від 29 грудня 2006 року, а саме: здійснити додаткові обміри зовнішніх меж за фактичним використанням ОСОБА_6 земельної ділянки та переробити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право ОСОБА_6 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з дотриманням вимог чинного законодавства, державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою, умов договору від 29 грудня 2006 року, технічного завдання із землеустрою від 09 серпня 2007 року та правовстановлюючих документів.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2016 року, касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задоволено частково. Заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12.08.2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15.12.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

25.07.2016 року ОСОБА_6 подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила зобов'язати Львівську регіональну філію Центру державного земельного кадастру в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центр державного земельного кадастру, у чотирнадцятиденний строк з дня набрання законної сили рішенням суду безоплатно усунути недоліки технічної документації із землеустрою, виготовленої згідно договору № 14.01.1144 від 29.12.2006 року, а саме: здійснити додаткові обміри зовнішніх меж за фактичним використанням ОСОБА_6 земельної ділянки та переробити раніше розроблену технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право ОСОБА_6 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої в АДРЕСА_2, з дотриманням вимог чинного законодавства України, державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою, умов договору № 14.01.1144 від 29.12.2006 року, технічного завдання із землеустрою № 489 від 09.08.2007 року та правовстановлюючих документів з врахуванням фактичного місця розташування та існуючих твердих меж земельної ділянки ОСОБА_6 площею 0,0677 га кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_3

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_6 до Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, ОСОБА_2 про захист прав споживачів та про зобов'язання відповідача безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі, відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_6,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що за договором купівлі - продажу від 28.12.2006 року, реєстровий номер № 1512, вона придбала у ОСОБА_6. земельну ділянку кадастровий номер № НОМЕР_1 площею 0,0677 га по АДРЕСА_4 Львівської області, тобто, згідно норм чинного на той момент законодавства, до неї перейшло право власності на зазначену земельну ділянку саме площею 0.0677 га. перейшло до ОСОБА_6 саме з дати реєстрації правочину. Також зазначає, що 26.09.2007 року, за наслідками землевпорядних робіт, проведених Львівською регіональною філією Центру державного земельного кадастру, позивачці було видано технічну документацію та Державний акт на право власності серії НОМЕР_3 від 05.10.2007 року, із якого вбачається, що площа земельної ділянки, яка була предметом договору купівлі - продажу, зменшилась на 82 кв.м. та становить 0,0595 га. Проте, у розробника підстав для встановлення інших меж, внесення змін у конфігурацію, площу та орієнтування земельної ділянки не було, оскільки Бориславською міською радою Львівської області рішень про зміну меж та конфігурації земельної ділянки чи про її поділ не видавалось, а позивачка згоду на зменшення площі вказаної земельної ділянки, як і на зміну конфігурації та лінійних розмірів меж у технічному завданні на виконання робіт № 489 від 09.08.2007 року не виказувала. Таким чином, технічна документація, розроблена на підставі договору № 14.01.1144 від 29.12.2006 року, є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства і відповідальність за допущені недоліки в проектно - кошторисній документації та пошукових роботах лежить саме на розробнику технічної документації. Апелянт вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, взявши до уваги при ухваленні оскаржуваного рішення висновок земельно - технічної експертизи № 2463 від 05.09.2014 року, складений судовим експертом ОСОБА_8 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про захист порушеного права на земельну ділянку, оскільки такий не був предметом судового дослідження у даній справі. Також вважає, що встановлення меж земельної ділянки відповідача відбулось без встановлення меж в натурі та без належного повідомлення про це суміжних землекористувачі, а відтак є підстави вважати, що саме ОСОБА_2 незаконно набула у власність частину земельної ділянки площею 82 кв.м., яку позивач придбала та користується нею з 28.12.2006 року. На думку апелянта суд безпідставно не взяв до уваги висновок державної експертизи землевпорядної документації № 56 від 16.02.2015 року, з посиланням на те, що експертиза проводилася на замовлення ОСОБА_7, а не за ухвалою суду та експертів не попереджалось про кримінальну відповідальність про завідомо неправдивий висновок або за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків відповідно до норм КК України. Щодо пропуску строку позовної давності позивачка зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідачів до сьогоднішнього дня вона не отримала документів, які підтверджують її титульне володіння на спірну земельну ділянку, тобто, вважає це триваючим порушенням і строк позовної давності не закінчився. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру Мисик - Семен М.М. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції, враховуючи те, що позивачкою пропущено встановлений законодавством строк позовної давності, а відповідачкою заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності,

прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про землеустрій", види робіт із землеустрою-обстежувальні, вишукувальні, топографо-геодезичні, картографічні, проектні та проектно-вишукувальні роботи, що виконуються з метою складання документації із землеустрою; документація із землеустрою - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо; цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про землеустрій", взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.

Згідно з ст. 27 Закону України "Про землеустрій" замовники документації із землеустрою мають право встановлювати наукові, технічні, економічні та інші вимоги до документації із землеустрою.

Статтею 28 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що розробники документації із землеустрою зобов'язані дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою; виконувати всі умови договору.

У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 28 грудня 2006 року ОСОБА_7 придбала земельну ділянку площею 0,0677 га по АДРЕСА_5 у ОСОБА_9, право власності на яку посвідчувалось державним актом на право власності на вказану земельну ділянку площею 677 кв. м від 26 травня 1997 року.

29 грудня 2006 року між ОСОБА_7 та ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру було укладено договір на виготовлення технічної документації із землеустрою, відповідно до п. 1.1 якого останнє зобов»язалось за завданням замовника виконати роботи з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на вищевказану земельну ділянку.

Згідно із п 4.1 вказаного договору кінцевим результатом умов договору є технічна документація із землеустрою, виконана згідно із чинними нормативними документами на виконання цих робіт.

26 вересня 2007 року ОСОБА_7 отримала розроблену за вказаним договором технічну документацію, на підставі якої в подальшому на її ім'я було видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 05 жовтня 2007 року.

До складу вказаної документації входили: технічне завдання на виконання робіт, кадастровий план, план встановлення меж та пояснювальна записка, в якій зазначена площа вказаної земельної ділянки - 0,0595 га та наявне посилання, що місцеположення кутів зовнішніх меж землекористування обстежено і встановлено в натурі по фактичному їх положенню на місцевості в присутності землекористувача і узгоджено з представниками суміжних землекористувань.

З технічного завдання із землеустрою по переоформленні державного акта у власність від 09 серпня 2007 року, в якому закріплені технічні, економічні та інші вимоги до технічної документації, вбачається, що площа спірної земельної ділянки складає 0,0677 га.

З акта здачі - прийняття виконаних робіт згідно з договором від 29 грудня 2006 року, засвідченим підписом сторін, вбачається, що технічна документація на земельну ділянку належним чином оформлена і відповідає умовам договору.

Під час прийняття вказаної технічної документації позивачем не були виявлені суттєві недоліки, оскільки до набуття нею права власності згідно з договором купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року на земельну ділянку площею 0,0677 га суміжні землекористувачі майнові претензії до попереднього власника не заявляли.

У зв'язку із пред'явленням до ОСОБА_6 суміжним землевласником - ОСОБА_2 - позовних вимог щодо знесення цегляного паркану, який був збудований по існуючих межах земельної ділянки позивача, та щодо самовільного захоплення нею земельної ділянки площею 80 кв.м позивачка ОСОБА_7 звернулась до Головного управління Держземагентства у Львівській області для проведення названою установою державної землевпорядної експертизи на предмет відповідності змісту виготовленої їй відповідачем технічної документації вимогам чинного законодавства України.

З висновку державної експертизи землевпорядної документації від 16 лютого 2015 року вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_6 по АДРЕСА_5, не відповідає вимогам чинного законодавства України та встановленим нормам і правилам та оцінюється негативно і не погоджується.

З договору купівлі - продажу від 28.12.2006 року, який недійсним в судовому порядку не визнавався і є чинним, вбачається, що ОСОБА_6 купила земельну ділянку у АДРЕСА_6 площею саме 0,0677 га; правовстановлюючий документ, на підставі якого укладався цей договір купівлі - продажу, а саме, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданий 26.05.1997 року Бориславською міською радою та рішення Бориславської міської ради від 27.03.1997 року №195, на підставі якого видавався державний акт, незаконними, недійсними в судовому порядку також не визнавалися, що свідчить про те, що ОСОБА_6 придбала земельну ділянку у АДРЕСА_6 саме площею 0,0677 га.

Тобто, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_6 по АДРЕСА_5, виготовлялася на підставі вищезазначених договору купівлі - продажу, державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім»я ОСОБА_6, рішення Бориславської міської ради Львівської області, які недійсними чи незаконними в судовому порядку не визнавалися, на момент виготовлення технічної документації були чинними.

Слід зазначити, що Державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_3 від 05.10.2007 року, виданий на ім»я ОСОБА_6 на земельну ділянку по АДРЕСА_5, із якого вбачається, що площа земельної ділянки, яка була предметом договору купівлі - продажу зменшилась на 82 кв.м та становить 0.0595 га, не може братись до уваги при вирішенні даного спору, оскільки вищезазначений державний акт був виданий на підставі оспорюваної позивачкою технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_6 по АДРЕСА_5.

Враховуючи вищенаведене, обставини, встановлені судом першої інстанції, беручи до уваги висновок державної експертизи землевпорядної документації від 16 лютого 2015 року, відповідно до якого технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_6 по АДРЕСА_5, не відповідає вимогам чинного законодавства України та встановленим нормам і правилам та оцінюється негативно і не погоджується, те, що у технічній документації зазначена площа земельної ділянки не 0,0677 га, як у державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 на підставі якого укладався договір купівлі - продажу, і на підставі якого ОСОБА_6 набула права власності на земельну ділянку площею саме 0,0677 га, а зазначена площа 0.0595 га, враховуючи вимоги позивачки про зобов»язання усунути недоліки виготовленої технічної документації з дотриманням вимог чинного законодавства, умов договору від 29 грудня 2006 року, технічного завдання із землеустрою від 09 серпня 2007 року та правовстановлюючих документів, колегія суддів приходить до висновку про правомірність пред'явлення вимоги до Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, як до підрядника за договором підряду на виготовлення технічної документації із землеустрою, про безоплатне усунення недоліків вищезазначеної технічної документації із землеустрою виготовленої на підставі договору від 29 грудня 2006 року, що відповідає нормам ст. ст. 852, 857, 858, 888, 890, 891 ЦК України, оскільки листом від 18 березня 2015 року відповідач відмовився усунути неналежну якість продукції, зазначивши при цьому, що не погоджується із висновком експертизи землевпорядної документації, а тому вважає, що відсутні підстави для виготовлення нової технічної документації із землеустрою.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 за спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно ст. 863 Цивільного кодексу України, до вимог щодо неналежної якості роботи, виконаної за договором підряду, застосовується позовна давність в один рік, а щодо будівель і споруд - три роки від дня прийняття роботи замовником.

У матеріалах справи міститься акт № 14.01.1144 здачі-прийняття виконаних робіт згідно договору № 14.01.1144 від 29.12.2006 року, складений 26.09.2007р. за участю ОСОБА_7, та підписаний нею про те, що технічна документація на земельну ділянку належним чином оформлена і відповідає умовам договору.

Оскільки до складу технічної документації входили технічне завдання на виконання робіт, кадастровий план, план встановлення меж та пояснювальна записка, в якій зазначена площа вказаної земельної ділянки - 0,0595 га, а не площа 0,0677 га, що зазначена в договорі купівлі - продажу земельної ділянки, укладеному 28.12.2006 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_6, та в державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданому продавцеві ОСОБА_6, беручи до уваги те, що позивачка, як вбачається з акту здачі - прийняття робіт згідно з договором від 29.12.2006 року, отримала ще 26.09.2007 року, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що позивачці ще 26.09.2007 року було відомо про те, що площа земельної ділянки, зазначена у технічній документації не відповідає площі земельної ділянки, придбаної нею на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеному 28.12.2006 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_6, площі земельної ділянки, зазначеній державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданому продавцеві ОСОБА_6

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Підписання позивачкою акту 26.09.2007 р., отримання позивачкою Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_3 від 05.10.2007 року, свідчить про те, що позивачка була ознайомлена зі змістом технічної документації із землеустрою, у матеріалах справи відсутні докази про пред'явлення нею претензій та вимог щодо вказаного результату робіт до відповідача протягом 2007-2014 років, з позовом до відповідача Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру про захист прав споживачів та про зобов'язання усунути недоліки у виконаній роботі, ОСОБА_7 звернулася лише у 2015 році, не просила суд поновити строк позовної давності та не навела поважних причин пропуску цього строку, беручи до уваги те, що відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову ОСОБА_6 у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 у зв»язку з пропуском нею позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 14 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.