Справа №592/1265/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Хитров Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/847/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 квітня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

08 лютого 2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що 20 листопада 2014 року між ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладеного договір купівлі - продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та має наступні характеристики: загальна площа квартири - 44,5 кв. м.; житлова площа квартири - 30,2 кв. м.; кількість кімнат-2 (дві), поверх-2 (другий). Позивач вважає даний договір купівлі-продажу квартири недійсним, оскільки він був укладений під впливом обману. Так, при укладенні договору ОСОБА_5 було навмисно введено в оману продавців квартири щодо обговореної попередньо та узгодженої вартості квартири у розмірі 229 767,00 грн., про що свідчить Звіт про незалежну оцінку майна, складеного 18 листопада 2014 року. Відповідач скористалась тією обставиною, що продавці квартири є людьми похилого віку, ОСОБА_7 має онкологічне захворювання, на той час знаходилася у передопераційному стані та гостро потребувала коштів на лікування, що і змусило її чоловіка ОСОБА_3 продати квартиру. Однак при укладенні договору купівлі-продажу, відповідач замість обумовленої раніше вартості у розмірі 229 767,00 грн., вказала у договорі значно нижчу ціну - 50 000,00 грн., а ОСОБА_3, який має проблеми із зором і майже не бачить, не побачивши зміну істотної умови договору - ціни, підписав його. Коли позивач, згодом став вимагати передачі коштів, які йому були необхідні для лікування дружини, відповідач заявила, що вона йому нічого не винна, про що він з дружиною поставили у договорі свої підписи. Таким чином, ОСОБА_5 скориставшись складною ситуацією, у якій опинились продавці квартири, яким терміново була потрібна велика сума грошей на лікування, та знаючи, що позивач майже нічого не бачить, а його дружина взагалі щойно з лікарні з діагнозом хронічний панкреатит в стадії загострення, навмисно ввела в оману продавців щодо ціни договору купівлі - продажу квартири та незаконно заволоділа нею.

Внаслідок неправомірної діяльності ОСОБА_5 позивач та його дружина зазнали великих моральних страждань, які виразилися в усвідомленні власної беззахисності та відчутті приниження, викликаному зухвалими та зневажливими діями відповідача. Позивач вже більше року позбавлений можливості розпоряджатись та користуватись своїм житлом, що призводить його до стану депресії, тривоги, відчуття меншовартості. Крім того, стан здоров'я суттєво погіршився про що свідчать довідки з медичних установ та терміново потрібні гроші на лікування. Так, ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у лікарні УМВС з 08 грудня 2014 року по 17 грудня 2014 року та йому було встановлено діагноз: стабільна стенокардія напруги ФК II., атеросклероз аорти та АоК, недостатність МК, ТК1 ст. Аортальний порок серця без чіткої переваги (стеноз та недостатність 1ст.), персистуюча форма ФП; тахіформа (з 08.12-13.12), вторинна артеріальна гіпертензія ІІ ст. ступінь 2 ризик високий, ДЕ II ст. змішаного генезу (а/с, гіпер., вертеб.,) з вестибуло-атактичним синдромом, центральна дегенерація сітківки лівого ока, початкова вікова катаракта обох очей, про що свідчить виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 761. У свою чергу, його дружина ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Сумської ЦРКЛ з 17 жовтня 2014 року по 27 жовтня 2014 року з діагнозом, Са верхньої долі правої легені ст. 4, гр.. 4 з mts у печінку, хронічний панкреатит в стадії загострення, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного хворого № 6370. А в період з 19 травня 2015 року по 22 травня 2015 року знаходилася на лікуванні у відділі мікрохірургії ока після операції на оці, що свідчить виписка з управління охорони здоров'я Сумської обласної адміністрації КУ Сумської обласної клінічної лікарні.

Виходячи з цього, позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди та оцінує її у розмірі 5000,00 грн.

Просив визнати недійсним двосторонній договір купівлі-продажу квартири від 20 листопада 2014 року, застосувати до сторін договору купівлі-продажу квартири від 20 листопада 2014 року наслідки його недійсності: двосторонню реституцію, стягнути моральну шкоду з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у розмірі 5000,00 грн. та судовий збір. Способом захисту свої порушення своїх прав обрали посилання на ст. 229, 230 ЦПК України.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин справи та доказів наданих по справі, просить рішення суду скасувати. При цьому зазначає, що відповідачем не доведено факту сплати коштів у розмірі 50000 грн. на виконання спірного договору купівлі - продажу квартири, а вказані кошти представник відповідачки намагався передати представнику позивача в суді першої інстанції. Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги доводи продавців квартири, що відповідачка навмисно ввела їх в оману щодо її ціни та незаконно заволоділа нерухомістю. Вважає, що приватний нотаріус, який посвідчував договір купівлі - продажу зацікавлений, щоб правочин був визнаний законним.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 пояснення ОСОБА_7, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що психічний стан позивача та третьої особи по справі не дозволяли їм усвідомлювати зміст подій, які відбувались при укладенні договору купівлі - продажу, та того, що сторони договору знали про те, що правочин вчиняється за нижчою ціною ніж вказаною у звіті про оцінку майна.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, так як він є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам і вимогам закону.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2014 року між ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до п. 2.1 договору купівлі - продажу продаж квартири за домовленістю сторін вчинений за 50000 грн., а згідно п. 2.3 вартість квартири згідно Звіту про незалежну оцінку майна, складеного 18 листопада 2014 року оцінювачем - суб'єктом оціночної діяльності становить 229767 грн. (а.с. 5).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8, 11), тобто є особами похилого віку та мають ряд захворювань, що підтверджується медичними довідками (а.с. 10, 13, 22).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

У відповідності до приписів ст. 10-11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи в апеляційній скарзі про те що відповідачкою не було передано позивачу навіть 50 000 грн., які обумовлені договором купівлі - продажу є недоведеними. Вказаний договір купівлі - продажу був нотаріального засвідчений, приватний нотаріус ОСОБА_6 пояснила, що при укладенні договору сторони стверджували те, що розрахунок між ними проведений.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що відповідачка навмисно ввела в оману продавців квартири щодо ціни та незаконно заволоділа квартирою ґрунтуються лише на твердженнях ОСОБА_3 і матеріалами справи не підтверджуються.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду судових справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду судових справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Слід звернути увагу і на той факт, що договір купівлі продажу вказаної квартири був укладений в належній формі, на момент укладення вказаного договору спільна квартира була звільнена від належних позивачу речей, позивач разом із дружиною знялись з реєстрації та зареєструвались в іншому місці та позивач тривалий час (більше року) не звертався до суду щодо оспорювання вказаного правочину.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що приватний нотаріус не з'явився у судове засідання, а тому позивач не мав можливості поставити йому питання не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Приватним нотаріусом було подано заяву про розгляд справи без її участі та пояснення по справі, які є належним доказом в даному випадку.

Отже, суд першої інстанції належно оцінив докази та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи. Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -