Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Тепловозоремонтний завод» про визнання, що на неї як мешканця гуртожитку поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» в частині заборони виселення, переселення, відселення без попереднього надання іншого житла, придатного для постійного проживання, визнання права на подальше проживання в гуртожитку до розв'язання спору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2016 року,-

вс т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Тепловозоремонтний завод» про визнання, що на мешканців гуртожитку, що знаходиться по АДРЕСА_2 та належить відповідачу, в тому числі і на ОСОБА_4, поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» в частині заборони виселення, переселення, відселення без попереднього надання іншого житла, придатного для постійного проживання, визнання права на подальше проживання у гуртожитку до розв'язання житлових проблем.

В обґрунтування позову вказували, що вони вселились в кімнати гуртожитку, що знаходиться по АДРЕСА_2 та належить ПАТ «Тепловозоремонтний завод» на підставі ордерів. Зважаючи на те, що відповідач надсилає повідомлення, зміст яких свідчить про те, що він не визнає за ними право, передбачене ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» та право проживати в гуртожитку до розв'язання житлових проблем, позивачі просили суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «Тепловозоремонтний завод» про визнання, що на мешканців гуртожитку поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» задоволено.

Визнано, що на ОСОБА_4 як мешканця гуртожитку по АДРЕСА_2, власником якого є ПАТ «Тепловозоремонтний завод», поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», в тому числі щодо заборони виселення, переселення та відселення без попереднього надання іншого житла, придатного для постійного проживання.

Визнано за ОСОБА_4 як мешканцем гуртожитку по АДРЕСА_2 власником якого є ПАТ «Тепловозоремонтний завод», право на проживання у вказаному гуртожитку до розв'язання житлових проблем.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що на балансі ПАТ «Тепловозоремонтний завод» обліковується гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, який придбаний згідно договору купівлі-продажу державного майна №65 від 29 березня 1994 року та є власністю підприємства та обліковується на рахунку № 103 Будинки та споруди соціально-побутової сфери та має інвентарний номер 110306, балансова вартість станом на 01 березня 2016 року 126 767,64 грн. Статутний капітал ВАТ «Тепловозоремонтний завод» був сформований в 1994 році за рахунок цілісного майнового комплексу згідно переліку. В перелік майна, за рахунок якого був сформований статутний капітал ВАТ «Тепловозоремонтний завод», будинок гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 не ввійшов. Викладене підтверджується довідкою ПАТ «Тепловозоремонтний завод» від 17 березня 2016 року № 70-15.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 грудня 1993 року по цивільній справі за позовом Полтавського тепловозоремонтного заводу до ОСОБА_4 про виселення з гуртожитку та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Полтавського тепловозоремонтного заводу про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - виселено ОСОБА_4 з її неповнолітніми дітьми ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з АДРЕСА_1 у АДРЕСА_3

Згідно ордеру на жилу площу в гуртожитку № 1 від 26 вересня 1994 року ОСОБА_4 та членам її сім'ї ОСОБА_14, ОСОБА_15 надано право на зайняття кімнати НОМЕР_1

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_16, остання зареєстрована з 11 жовтня 1994 року в кімнаті АДРЕСА_2

Згідно ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 зазначила, що відповідач надсилає повідомлення, зміст яких свідчить про те, що він не визнає за ними право, передбачене ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» та право проживати в гуртожитку, та на цій підставі просила суд задовольнити позовні вимоги.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач не визнає за ОСОБА_4 право, передбачене ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» та право проживати в гуртожитку.

Повідомлення відповідача на ім'я ОСОБА_4 про підвищення плати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги з посиланням на вжиття заходів у разі відмови від укладення додаткової угоди, а також копія договору найму житлового приміщення, яке не містить жодних реквізитів, не є доказами на підтвердження позовних вимог ОСОБА_4

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Судом апеляційної інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи та з урахуванням зібраних доказів, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4и відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко