АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/3158/17 Головуючий І інстанції -
Справа: № 639/543/17 ОСОБА_1
Категорія: трудові Доповідач Хорошевський О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

ОСОБА_2

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної установи «Інституту мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до Державної установи «Інституту мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (27.01.2017 року) в сумі 88 046 грн. 60 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 01.11.2001 року по 20.02.2013 року. При звільненні ОСОБА_3, державною установою не проведена виплата всіх належних їй від відповідача сум, а саме 192 грн. 70 коп., що підтверджується рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2016 року. За виконавчим документом, виданим Жовтневим районним судом м. Харкова 07.12.2016 року, з відповідача стягнута зазначена сума на користь ОСОБА_3 При середньоденній заробітній платі позивача 91 грн. 24 коп. та періоду затримки розрахунку з 21.02.2013 року по день фактичного перерахування суми 27.01.2017 року, ОСОБА_3 просить стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім.. ОСОБА_4 НАМН України» 88 046 грн. 60 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає, що невиплата належних апелянту сум при звільненні підтверджена рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2016 року, яке суд першої інстанції не взяв до уваги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відносини між працівником і роботодавцем виникли не з приводу оплати праці, а тому норми ст. 117 КЗпП України на них не розповсюджуються.

Однак з таким висновком погодитьсь не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» з 01 листопада 2001 року по 20 лютого 2013 року і обіймала посаду провідного наукового співробітника за сумісництвом на 0,5 посадового окладу.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11.07.2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.11.2015 року в частині вирішення позову про зобовязання надати наказ при звільненні та стягнення заробітної плати за березень 2012 року скасовано та стягнуто з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» на користь ОСОБА_3 суму у розмірі 192 грн. 70 коп. (а.с. 62-64).

Вказаним рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що згідно наказу державної установи № 19 від 13.03.2012 року, зменшено фонд штатного розпису за рахунок зменшення доплат за науковий ступінь у розмірі 5% посадового окладу і зменшення доплати за вчене звання у розмірі 5% посадового окладу, у звязку з чим проведено перерахунок заробітної плати за січень 2012 року. В результаті перерахунку ОСОБА_3 встановлено оклад в розмірі 1241,00 грн., 10% за роботу в шкідливих умовах (124,10 грн.), 20% доплату за науковий ступінь (248,20 грн.), 20% доплату за вчене звання (248,20 коп.), а всього 1861,50 грн. В результаті перерахунку із заробітної плати відраховано 192 грн. 70 коп., з яких 68 грн. 60 коп. - доплата в лютому за січень, 124 грн. 10 коп. - доплата в лютому.

Ухвалою того ж суду від 07.04.2017 року розяснено, що сума у розмірі 192,70 грн., про стягнення якої зазначено в резолютивній частині та повному тексті рішення від 11.07.2016 року є заробітною платою за березень 2012 року (а.с. 185-187).

Таким чином рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11.07.2016 року встановлено, що при звільненні з позивачем повний розрахунок не проведений, частина заробітної плати в сумі 192,70 грн. ОСОБА_3 не отримана.

З виписки за картковим рахунком клієнта АТ «УкрСиббанк» вбачається, що 192,70 грн. зараховано на рахунок позивача 27.01.2017 року (а.с. 139).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За правилами ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належної звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього Кодексу розяснив, що за ст. 47 цього Кодексу роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розяснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Встановлено, що повний розрахунок із позивачем був проведений 27 січня 2017 року. З позовом ОСОБА_3 звернулася 01 лютого 2017 року із дотримання строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Розмір середнього заробітку, зроблений позивачем з урахування Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою № 100 Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року і може бути прийнятим судом.

За правилами ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача заробітної плати, що підлягає виплаті при звільненні задоволені частково (а.с. 44-64).

З урахуванням положень ч. 2 ст. 117 КЗпП України, виходячи з принципу відповідності сум несплачених позивачу розміру компенсації, судова колегія вважає достатньою компенсацією 2000,00 грн.

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсація втрати частини заробітку, у звязку з порушенням строків виплати, згідно з нормами діючого законодавства, входить до складу заробітної плати, позивач не повинна була сплачувати судовий збір.

За таких обставин, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 880 грн. 46 коп. за розгляд справи судом першої інстанції, а також за апеляційний розгляд в сумі 968 грн. 51 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307,п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 березня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І.Мечникова НАМН України» на користь держави судовий збір у розмірі 1848 (одна тисяча вісімсот сорок вісім) грн. 97 коп.

Рішення апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

ОСОБА_2