Провадження № 2/761/2087/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Піхур О.В.

при секретарі Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про відшкодування шкоди.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 листопада 2015 року о 18 год. 50 хв. на проспекті Героїв Сталінграда в м. Києві ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що спричинило пошкодження автомобілів. Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 25.01.2016 року винним у вищезазначеному ДТП визнано ОСОБА_1. На дату настання дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/6072163 від 12.10.2015 року, укладеного із ПАТ «Страхова компанія «ВУСО». Власник пошкодженого автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_4 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено йому у сумі 7485,55 грн. Відповідач протягом трьох робочих днів не надав ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 26 листопада 2015 року, чим порушив вимоги підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Тому позивач просив суд стягнути з відповідача суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 7485,55 грн. та витрати по сплаті судового збору.

У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, підтримав письмові пояснення.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В судовому засіданні встановлено, що 26 листопада 2015 року о 18 год. 50 хв. на проспекті Героїв Сталінграда в м. Києві ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що спричинило пошкодження автомобілів, що підтверджується довідкою №83301821 про дорожньо-транспортну пригоду від 18.02.2016 року (а.с. 12).

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 25.01.2016 року особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, було визнано відповідача (а.с. 14).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1, була забезпечена Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/6072163 від 12.10.2015 року, укладеного із ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» (а.с. 10).

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є власником автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 11).

ОСОБА_4 звернувся до позивача із заявою від 22 грудня 2016 року про виплату страхового відшкодування, у якій просив виплатити йому суму страхового відшкодування у повному обсязі та надав реквізити (а.с. 15-16, 19 ).

Відповідно Звіту № 652559 від 26.02.2016 року, наданого ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті його пошкодження в ДТП, складає 10182,66 грн., сума страхового відшкодування - 7485,55 грн. (а.с. 24-25).

Згідно страхового акту № 1036-24 від 01.03.2016 року за полісом страхування ОСЦПВВНТЗ АЕ/6072163, сума страхового відшкодування становить 7485,55 грн. (а.с. 26).

01 березня 2016 року позивачем було перераховано страхове відшкодування на рахунок ОСОБА_4 в розмірі 7485,55 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 3146 від 01 березня 2016 року (а.с. 27).

Позивач звертався до відповідача з претензією про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в порядку регресу від 30.08.2016 року, яка залишена без задоволення (а.с. 28).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до підпункту ґ) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду : якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Оскільки судом встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке у своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, від 30 березня 2016 року у справі № 6-186цс16, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Даючи юридичну оцінку доказам по справі, враховуючи те, що факт письмового неповідомлення позивача, згідно з встановленим Моторним (транспортним) страховим бюро України зразком про дорожньо-транспортну пригоду протягом трьох днів з дня настання страхового випадку не є підставою для стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу на підставі п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки факт настання страхового випадку ніким не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами, крім того, відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності, позивач його визнав та добровільно сплатив страхове відшкодування, також позивачем не доведено внаслідок чого виникли необґрунтовані виплати, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на викладене, на підставі ст. 1191 ЦК України, Закон України «Про страхування», Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 60, 88, 169, 179, 212, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя