Провадження № 2/761/1654/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Біпродукт» про визнання правовідносин припиненими, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ПАТ «Златобанк», де просила суд визнати припиненими правовідносини за кредитним договором №328/13/CL від 31.07.2013 року, що укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК".

Протокольною ухвалою суду від 24.01.2017 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено ТОВ «Біпродукт».

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) обґрунтовує тим, що між сторонами 31.07.2013 року було укладено кредитний договір, в забезпечення якого між Банком (надалі по тексту - Банк чи відповідач) та ОСОБА_2 було укладено договори застави майнових прав - прав вимоги грошових коштів, що розміщені на вкладних рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2 на суму - 343000 доларів США (надалі по тексту - договір застави). В лютому ПАТ «Златобанк» було визнано неплатоспроможним та 18.02.2015 року Банком було здійснено договірне стягнення грошових коштів у розмірі - 343 000 доларів США за договорами застави для погашення заборгованості по кредиту. У зв»язку з цим, в липні 2015 року позивачем було здійснено звернення до уповноваженої особи про припинення зобов»язань за кредитним договором та зняття заборони відчуження предмету іпотеки, але отримав відмову банку із посиланням на те, що жодного звернення стягнення на предмет застави не здійснювалось та правовідносини за кредитним договором не є припиненими. У зв»язку з невизнанням банком факту припинення правовідносин за вказаним кредитним договором позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з викладених у позові підстав, зазначивши, що ТОВ «Біпродукт» погасив за позивача заборгованість по кредиту в сумі - 120 000 доларів США.

Представник відповідача ПАТ «Златобанк» в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснивши суду, що за умовами укладеного між сторонами кредитного договору, позивач отримав кредитні кошти в сумі - 2 740 тис.грн. В забезпечення виконання умов вказаного договору, окрім зазначених у позові договорів застави, між АТ «Златобанк» та ТОВ «Біпродукт» було укладено договори наступної застави майнових прав від 04.12.2014 року. При цьому, грошові кошти ТОВ «Біпродукт» перебували на вкладному рахунку вказаного товариства в банку, з якого останнє здійснило в лютому 2015 року договірне їх списання в рахунок погашення заборгованості по кредиту за позивача в сумі - 120 000 доларів США. Вказаний договір в силу вимог ст..38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» банк вважає нікчемним та договірне списання коштів із рахунку суперечить Договору вкладу. Також, після встановлення обмежень та особливого контролю за діяльністю банку згідно постанови НБУ від 19.08.2014 року в АТ «Златобанк» було укладено договір від 12.02.2015 року, а розрахунки були проведені не за кореспондентським рахунком АТ «Златобанк», що відкритий в НБУ, а із внутрішньобанківського рахунку ТОВ «Біпродукт» на позичковий ОСОБА_1 Банк вважає, що наслідки нікчемності договору застави від 04.12.2014 року є повернення суми коштів на вкладний рахунок ТОВ «Біпродукт» у сумі - 120 000 доларів США, що 12.02.2015 року були скеровані на погашення боргу ОСОБА_1 за кредитним договором, а тому заборгованість останньої не є погашеною, а зобов»язання не є припиненими.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, хоча про дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного,

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 31.07.2013 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами розділу 1 якого було надано позивачу грошові кошти на споживчі цілі в сумі - 2 740 000 грн. на строк до 05.05.2014 року включно, під 21 % річних.

В забезпечення кредиту із позичальником було укладено договори застави майнових прав - прав вимоги грошових коштів, що розміщені на вкладних рахунках за відповідними номерами з ОСОБА_3 та договори іпотеки нерухомого майна.

Згідно п.1.2 вказаного договору банк зобов»язався відкрити позичальнику позичкові рахунки для внесення періодичних платежів по кредиту, дострокового їх погашення та процентів за їх користування.

Також, в забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором між АТ «Златобанк» та ТОВ «Біпродукт» було укладено 04.12.2014 року договір наступної застави майнових прав, а саме за п.п.1, 2.1, 2.1.1 його умов за повернення усіх коштів як основного кредиту, так і процентів за його користування, сплату, пені, неустойки, штрафів, тощо.

При цьому, за умовами п.3.1 вказаного договору застави є майнові права на грошові кошти, що розміщені на відкритому в ПАТ «Златобанк» рахунку до відповідним договором банківського вкладу від 21.08.2014 року в сумі - 120 000 доларів США. Також, дійсно між банком та ТОВ «Біпродукт» 21.08.2014 року було укладено договір банківського вкладу, за умовами якого товариство розмістило на рахунку в банку грошові кошти депозиту в розмірі - 500 000 доларів США.

12.02.2015 року з вкладного рахунку ТОВ «Біпродукт» було здійснено часткове договірне списання коштів для погашення заборгованості за кредитним договором за позивача в сумі - 120 000 доларів США, що підтверджується випискою по особовою рахунку (зазначено суму в еквіваленті в гривні - 3 011 897,04).

13.02.2015 року Правлінням Національного банку України відповідно до вимог ст.. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» прийняло постанову №105 «Про віднесення Публічного акціонерного банку «Златобанк» до категорії неплатоспроможних».

У відповідності до постанови Правління Національного банку України від 12.05.2015 року №310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 13.05.2015 №9 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації вказаного банку.

Відтак, з 13.02.2015 року до правовідносин неплатоспроможного банку із іншими контрагентами застосовуються вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно п.8 Розділу 10 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено тимчасову адміністрацію - як процедуру виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділі, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженою особи Фонду, є нікчемними.

Вимогами ч. 2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно п.п.1,7 ч.3 ст.38 вказаного Закону, Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав: безоплатного здійснення банком відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

У зв»язку із вказаними вимогами Закону та керуючись п.п.2.3, 3.5, 3.5.1 договору банківського вкладу від 21.08.2014 року, якими встановлено заборону на проведення розрахункових операцій по його рахункам та передбачено можливість повернення коштів виключно на поточний рахунок вкладника, що був укладений між банком та ТОВ «Біпродукт», вказаний договір наступної застави від 04.12.2014 року між Банком та зазначеним товариством визнано нікчемним, про що було повідомлено позивача та третю особи листом від 07.05.2015 року.

Положеннями ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За умовами ст..216 ЦК України недійсним правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані із його недійсністю.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення ( ч.1 ст.236 ЦК).

Доказів оскарження вказаного рішення уповноваженої особи банку про визнання правочину нікчемним, його скасування чи визнання незаконним стороною позивачу суду надано не було.

У зв»язку з чим, за наслідками застосування нікчемності договору застави від 12.05.2015 року АТ «Златобанк» на рахунок ТОВ «Біпродукт» було здійснено повернення сплачених в рахунок погашення кредиту за позивача, а саме коштів в сумі - 120 000 доларів США (а.с.61).

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.. 599 Ц К України).

Пунктом 17 Постанови Пленуму Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

За умовами п.3.4.1 кредитного договору від 31.07.2013 року дострокове припинення його дії передбачено лише шляхом повернення кредиту та сплати процентів за його користування.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні вимог ст..10,59-60 ЦПК України обставин погашення нею заборгованості по кредиту за умовами кредитного договору від 31.07.2013 року, правовідносини за цим договором на даний час тривають та підстав для задоволення позовних вимог про визнання їх припиненими суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 236, 598, 599-601 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Біпродукт» про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором №328/13/CL від 31.07.2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК", - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.А.Осаулов