Єдиний унікальний номер 235/6800/15-ц Номер провадження 22-ц/775/717/2017
головуючий в I інстанції Токарєв А.Г.
суддя доповідач Никифоряк Л.П.
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 травня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Груіцької Л.О.

за участі секретаря судового засідання Молдованова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2015 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» /надалі Банк/ звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 з вимогами про стягнення заборгованості в сумі 49512,96 доларів США, яка утворилася в звязку із неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором від 18 липня 2008 року.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач просила заочне рішення скасувати та ухвалити нове яким в позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. На думку заявника, суд не врахував того, що Банк реалізував своє право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, з приводу чого є рішення суду яким в рахунок заборгованості за договором звернуто стягнення на нерухоме майно. Згідно доводів викладених в апеляційній скарзі, зобовязання які виникали із кредитного договору припинились у звязку із зверненням стягнення на заставне нерухоме майно.

Разом з тим, заявник апеляційної скарги стверджував, що позивач порушив строки звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено 24 листопада 2009 року.

Заслухавши доповідь судді, за відсутності позивача повідомленого про час та місце судового розгляду належним чином, також за відсутності відповідача від якої надійшла письмова заява про розгляд справи без неї, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити за таких підстав.

Суд першої інстанції задовольнив позов, виходячи з того, що 18 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DOL0GA /надалі Кредитний договір/, згідно якого Банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 16618,67 доларів США на термін до 19 липня 2017 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Через порушення кредитного договору мало місце неналежне виконання взятого на себе зобовязання з боку позичальника у звязку з чим виникла заборгованість, яку суд стягнув з останнього в розмірі що утворився на час розгляду справи відповідно до наданого ОСОБА_2 розрахунку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно зясував обставини у справі, однак не правильно застосував норми матеріального права.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір та відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом договірне зобовязання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладення договору.

Так, відповідно до умов Кредитного договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 15618,67 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених Кредитним договором з кінцевим терміном повернення кредиту до 19 липня 2017 року.

Суд першої інстанції задовольнив позов, виходячи з того, що укладений договір кредиту відповідає вимогам матеріального права та мало місце неналежне виконання взятого на себе за договором кредиту зобовязання з боку ОСОБА_1 у звязку з чим станом на 26 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 49512,96 доларів США, із яких 14841,95 доларів США заборгованість за кредитом, 9487,59 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, 2577,94 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 20236,45 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 11,83 доларів США штраф (фіксована частина), 2357,20 доларів США штраф (процентна складова).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

У справі, яка переглядається, суд на підставі виписки з рахунку ОСОБА_1 № DOL0GA за період з 18 липня 2008 року по 26 травня 2015 року /а.с. 5-8/ дійшов висновку про неналежне виконання боржником зобов'язань із погашення кредитних коштів та сплати пов'язаних з кредитом платежів відповідно до умов, передбачених кредитними договорами.

У той же час, суд першої інстанції відреагував на аргументи відповідача з приводу існування рішення Марїнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року, та врахував що згідно змісту названого рішення суд задовольнив позов ОСОБА_2 та в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором що існувала станом на 16 серпня 2011 року в сумі 185995,01 грн. звернув стягнення на предмет застави квартиру за адресою АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаної квартири ОСОБА_2 з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем.

Та в судовому засіданні встановлено, що рішення Марїнського районного суду Донецької області від 19 червня 2012 року набрало законної сили 29 червня 2012 року, звернуто до примусового виконання з приводу чого видано виконавчий лист та виконавче провадження з примусового виконання закінчено у звязку із виселенням ОСОБА_1 та інших осіб з квартири 35 будинку 10 м. Курахове Донецької області на яку звернуто стягнення.

Однак відсутні відомості про те, що вказане заставне майно ОСОБА_2 реалізовано та погашено суму в рахунок погашення якої було звернуто стягнення на нерухоме майно.

З огляду на викладене, доводи відповідача про припинення зобовязання шляхом реалізації предмету застави та погашення всієї заборгованості чи передачі предмету застави у власність заставодержателя в рахунок виконання зобовязань за Кредитним договором, і тим самим припинення зобовязання належним виконанням, спростовуються встановленими у справі фактами.

Припинення зобовязання є юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України.

Таким чином, відповідач не довів що мало місце виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, та не підтвердив обставин щодо припинення існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

Встановивши факт неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором та дійшовши правильного висновку про наявність заборгованості, суд першої інстанції обґрунтовано вважав що відсутні підстави вважати зобовязання припиненим.

У той же час, суд першої інстанції відреагував на аргументи позивача щодо невиконання рішення суду, та наявності невиконаного кредитного зобовязання, з огляду на що, за ОСОБА_2 збереглось право на отримання сум за кредитним договором що витікають із неналежного виконання його умов.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості що виникла у звязку із неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором, після ухвалення рішення суду щодо даного предмету спору позивач діяв відповідно до чинного законодавства у спосіб що передбачений відповідними нормами права.

Разом з тим, до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення чинного законодавства щодо позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Тобто у позивача було право звернутися за захистом свого порушеного права до суду, відповідно до умов Кредитного договору протягом строку позовної давності.

Відповідно до встановлених обставин останній платіж в рахунок погашення позики за кредитним договором відповідач здійснила 24-25 листопада 2009 року, що підтверджується розрахунком ОСОБА_2 /а.с. 5-8/ та Банк реалізував своє право на дострокове повернення всієї суми заборгованості і 26 серпня 2011 року звернувся до позичальника з вимогою про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня повернення кредиту.

У той же час, Банк відповідно до встановлених обставин, у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, звернувся до суду про стягнення заборгованості тільки 19 серпня 2015 року тобто використав своє право за межами строків позовної давності.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Отже, враховуючи дійсний зміст наведених норм, суд може застосувати наслідки спливу позовної давності передбачені статтею 267 ЦК України та відмовити у позові з цих підстав, встановивши, що позивачем ОСОБА_2 строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення, при цьому судом враховано, що відповідачем ОСОБА_1 заявлено вимогу про застосування позовної давності в апеляційній скарзі, оскільки остання не приймала участі в заочному розгляді справи судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду враховує, що ОСОБА_2 в червні 2012 року вже були предявлені позовні вимоги до ОСОБА_1, про що свідчить надане рішення Марїнського районного суду від 19 червня 2012 року.

У разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, позовна давність переривається /ч. 2 ст. 264 ЦК України/.

Згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Тобто, починаючи з червня 2012 року строк позовної давності почався заново, разом з тим, позивач навіть з урахуванням переривання строків давності звернувся до суду з вимогою про захист свого права за межами строків давності.

Таким чином, Банк на який покладено обовязок доказування тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, в судовому засіданні не підтвердив належними та допустимими доказами обставини щодо звернення до суду в межах визначених законодавством строків чи поважності причин через які цей строк пропущено, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У зв'язку з наведеним, рішення суду першої інстанції відповідно до статті 309 ЦПК України слід скасувати, та відмовити в позові через пропуск позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року скасувати.

Відмовити в позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: