Справа № 361/4629/16-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/2844/17, 22-ц/780/2845/17 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 49 25.05.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Коцюрби О.П., Суханової Є.М., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 та на додаткове рішення цього ж суду від 27 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зарахування добровільно сплачених сум у рахунок погашення заборгованості по аліментам та звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И Л А :

09 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом, де просив зарахувати добровільно сплачену ним суму у розмірі 15 732,40 грн. у рахунок погашення заборгованості по аліментах та звільнити від сплати заборгованості по аліментам у період з грудня 2013 року по травень 2016 року на суму 15 400 грн. на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 550 грн. щомісячно, які були стягнуті згідно рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 грудня 2013 року Броварський міськрайонний суд Київської області виніс заочне рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_4, на утримання дитини - ОСОБА_5 у розмірі 550 грн., щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Шлюб між сторонами на день подання позову до суду не розірвано.

З грудня 2013 року по травень 2016 року, у зв'язку з примиренням та збереженням сім'ї, позивач з відповідачем проживали разом та вели спільне господарство.

В період спільного проживання він надавав кошти на продукти харчування, купував речі для спільного побуту, займався ремонтом квартири, купував запчастини для ремонту автомобіля, що належить відповідачу, купував сину одяг, іграшки, здійснював оплату послуг приватного дошкільного навчального закладу «Умничка».

У зв'язку із тим, що подружнє життя надалі не склалося, починаючи з травня 2016 року сторони проживають окремо, але свій батьківський обов'язок щодо утримання дитини позивач виконує.

Крім цього, зазначає, що про заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року про стягнення з нього аліментів він дізнався лише в червні 2016 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 року, із внесеними змінами згідно ухвали цього ж суду від 27 березня 2017 року, позов задоволено частково.

Зараховано добровільно сплачену суму у розмірі 2 790,88 грн. у рахунок погашення заборгованості по аліментах та звільнено від сплати заборгованості по аліментам у період з грудня 2013 року по травень 2016 року на суму 2 790,88 грн. на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 550 грн. щомісячно, які були стягнуті згідно рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року.

В решті позовних вимог - відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення зазначено, що рішення суду про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини набрало законної сили та підлягає виконанню.

В той же час, судом достовірно встановлено, що позивачем придбавався одяг неповнолітньому сину, продукти та перераховувалися в рахунок сплати аліментів грошові кошти на загальну суму 2 790,88 грн., що підтверджується відповідними чеками.

Відтак, суд приходить висновку про те, що грошова сума в розмірі 2 790,88 грн. підлягає зарахуванню у рахунок погашення заборгованості по аліментах та позивач підлягає звільненню від сплати заборгованості по аліментам на вказану суму - 2 790,88 грн.

Твердження позивача про спільне проживання з відповідачем з грудня 2013 року по травень 2016 року не підтверджено в ході розгляду справи належними і допустимими доказами та спростовується рішенням суду про розірвання шлюбу від 01 листопада 2016 року, що набрало законної сили, в якому встановлена та обставина, що з квітня 2013 року сторони остаточно припинили сімейні стосунки.

Більше того, факт спільного проживання не позбавляє позивача обов'язку виконувати рішення суду про стягнення аліментів.

Належних і допустимих доказів в частині підтвердження того, що позивач поніс витрати в розмірі 12 941,52 грн. в ході розгляду справи до суду не подано, а відтак суд приходить висновку в цій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Крім цього, додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 98,43 грн. з посиланням на положення ст. 88 ЦПК України, оскільки не було вирішено питання відшкодування позивачу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, ОСОБА_2, подала апеляційні скарги, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права при їх ухваленні.

Просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 року в частині зарахування добровільно сплачену суму у розмірі 2 790,88 грн. у рахунок погашення заборгованості по аліментах та звільнення від сплати заборгованості по аліментам у період з грудня 2013 року по травень 2016 року на суму 2 790,88 грн. на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 550 грн. щомісячно, які були стягнуті згідно рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та стягнути на її коисть судові витрати.

Також, просить скасувати і додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 03 січня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 550 грн. щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 7 ).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області від 17 червня 2016 року ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2/361/3448/13, виданим 23 травня 2014 року ( а.с. 9 ).

Згідно довідки-розрахунку №16046 від 21 червня 2016 року, заборгованість ОСОБА_3 по аліментам на користь ОСОБА_4 на утримання дитини - ОСОБА_5, станом на 01 червня 2016 року складає 17 068,33 грн. ( а.с. 11 ).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2016 року шлюб між сторонами розірвано з посиланням на те , що з квітня 2013 року сторони остаточно припинили сімейні стосунки, не ведуть спільного господарства, мешкають окремо ( а.с. 73-74 ).

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 виданого 13 січня 2017 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року змінила прізвище на «ОСОБА_4» ( а.с. 72 ).

12 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом, де просив зарахувати добровільно сплачені суми - 15 732,40 грн. у рахунок погашення заборгованості по аліментах та звільнити його від сплати заборгованості по аліментам у період з грудня 2013 року по травень 2016 року на суму 15 400 грн. на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 550 грн. щомісячно, які були стягнуті згідно рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року ( а.с. 3-5 ).

На підтвердження заявлених позовних вимог надав квитанції на загальну суму 2 790,88 грн. ( а.с. 79 ).

Проте, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, у порушення положень ст. 181 СК України, врахував надані квитанції та не звернув уваги на те, що утримання дитини в натуральній формі можливо лише за наявності домовленості між батьками, якої між сторонами, як свідчать матеріали справи, досягнуто не було.

Окрім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту перераховання грошових коштів в розмірі 1 990 грн. саме відповідачу по справі і у рахунок добровільно сплачених аліментів.

Не надані вони суду і на підтвердження обставин, зазначених в ст. 197 СК України, на підставі якої заявлені позовні вимоги.

Таким чином, суд першої інстанції передчасно та помилково, з порушенням вимог ст.ст. 181, 197 СК України, ст.ст. 11, 57-60, 88, 212-213 ЦПК України, прийшов до переконання про часткову обґрунтованість заявлених вимог у розмірі 2 790,88 грн., необхідність стягнення судового збору із відповідача - 98,43 грн.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість зазначених рішень суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення зазначених норм матеріального та процесуального права при їх ухваленні, на думку апеляційного суду, знайшли своє повне підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції у зазначеній частині.

При цьому, суд другої інстанції вважає за необхідне скасувати рішення місцевого суду в частині зарахування добровільно сплачених сум у рахунок погашення заборгованості по аліментам та звільнення від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 2 790,88 грн. та стягнення судового збору - 98,43 грн. на підставі положень ст. 309 ЦПК України та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог за їх необґрунтованістю згідно ст.ст. 181, 197 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України.

В решті рішення не оскаржується і яке, на переконання апеляційного суду, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому не підлягає зміні чи скасуванню у відповідності до положень ст.ст. 303, 308 ЦПК України.

Згідно положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України, суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 1 704 ( 704 + 500 + 500 ) грн., що підтверджується договорами про надання правової допомоги адвокатом, актами про надання правової допомоги, квитанціями ( а.с. 30, 31, 32, 33, 34, 35, 56, 57, 58, 59, 92, 103, 104, 105, 120, 121, 122 ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 та додаткове рішення цього ж суду від 27 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, в частині зарахування добровільно сплачених сум у рахунок погашення заборгованості по аліментам та звільнення від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 2 790,88 грн. та стягнення судового збору у розмірі 98,43 грн., відповідно, скасувати і ухвалити у цій частині позовних вимог нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1 704 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.П. Коцюрба

Є.М. Суханова