АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Журавська О.В.
№22-ц/796/9788/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №754/4355/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Астафєвої ІванниВіталіївни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» - Кадиров В.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 03 липня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1352-1- 201001/ФКВ-08, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 39 608,00 дол. США, з розрахунку в розмірі 11 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 03 липня 2008 року по 02 липня 2012 року.

Виконання позичальником зобов'язань за цим Договором (повернення Кредиту, сплата процентів за його користування, комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених Договором) забезпечується заставою транспортного засобу: автомобіль MITSUBISHI L200, вартістю 192 088 грн. 00коп.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 30 грудня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 1 193 487,77 грн., яка складається з: тіла кредиту - 688 541,29 грн.; відсотків - 87 931,69 грн.; комісії - 19 880,88 грн.; пені -375 182,11 грн.; суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 18 933,44 грн.; суми за ставкою 3% від суми прострочених доходів по кредиту - 3 014,36 грн., позивач просив стягнути на його користь зазначену заборгованість з відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ПАТ «Дельта Банк» - Астафєва І.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що в матеріалах справи міститься постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з виконанням рішення, а саме: майно ОСОБА_3 реалізовано з прилюдних торгів, кошти від реалізації майна у розмірі 61635,21 грн. перераховано на рахунок позивача, що в доларовому еквіваленті дорівнює 7711,15. Дана сума підтверджується детальним розрахунком заборгованості, відповідний рух коштів підтверджується випискою про рух коштів по особовому рахунку відповідача, яка чітко зазначає призначення платежу, а саме: борг ОСОБА_3- 61 635,21 грн., зг. Розп. д/в 322/18, в.д. 85 від 02.02.2012 Прив. Нотар. КМНО. Дана сума була зарахована на погашення відсотків 17.06.2013 року.

Враховуючи вказані норми законодавства України, про те, що звернення AT «Дельта Банк» до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором № 1352-1-0201001/ФКВ-08 від 03.08.2008 p. та пред'явлення вказаного напису до виконання за своєю правовою природою ототожнюється із зверненням з пред'явленням відповідного позову до суду, що, в свою чергу, зі змісту ст. 264 ЦК України, призводить до переривання строку позовної давності.

Крім того, наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання решти тіла кредиту, процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» - Астафєва І.В. свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач пропустив строк для звернення до суду із позовом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 03 липня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір №1352-1-0201001/ФКВ-08, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 39608,00 доларів США з розрахунку 11% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 03.07.2008 року до 02.07.2012 року, мета кредитування - придбання легкового автомобіля для особистих/сімейних потреб.

Виконання позичальником зобов'язань за цим Договором (повернення Кредиту, сплата процентів за його користування, комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених Договором) забезпечується заставою транспортного засобу: автомобіль MITSUBISHI L200, вартістю 192 088 грн. 00коп.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь AT «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінило ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. (а.с.16-21)

Згідно Постанови №32293060 від 21.05.2013 року головного державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Диких О.В. було повернуто виконавчий документ стягувачеві ПАТ «Дельта Банк» у зв'язку з виконанням виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Кондратюк В.С. №85 від 02.02.2012 року про звернення стягнення на автомобіль марки MITSUBISHI модель L про задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 305 562,51 грн. (а.с.124-125)

Автомобіль відповідача було реалізовано з прилюдних торгів, кошти від реалізації майна у розмірі 61635,21 грн. перераховано на рахунок позивача, що в доларовому еквіваленті дорівнює 7711,15. (а.с.126)

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами взаємних зобов'язань (пункт 7.3 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 02.07.2012 року (п.п.1.3 ч.1), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання Кредиту у розмірі 825 дол. 17 центів США.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 02.07.2012 року.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Заперечуючи щодо пред'явленого Банком позову, ОСОБА_3 позов не визнав та заявив про застосування строку позовної давності.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Як установлено судом попередньої інстанцій, ОСОБА_3 взагалі не сплачував кошти на повернення кредиту, у зв'язку із чим з 21 липня 2008 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього 21 січня 2016 року.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-20цс14.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом.

Кредитним договором передбачено, що дата остаточного повернення кредиту становить 02 липня 2012 року, тобто строк позовної давності сплинув ще 02 липня 2015 року.

Зазначене кореспондується з правовою позицією від 16.04.2014 року, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи № 6-24цс14.

Таким чином, позов не підлягає задоволенню також із цих підстав.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Колегія суддів вважає, що вчинення виконавчого напису нотаріусом у рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором не є підставою для переривання позовної давності, оскільки це не передбачено нормами діючого матеріального права, а свідчить про обрання позивачем позасудового порядку захисту своїх порушених прав.

Доводи апелянта про те, що позичальник 07.02.2013 року звернувся до банку із письмовою заявою про розстрочку виплати по кредиту, є безпідставними, оскільки переривання строку позовної давності можливе лише в межах строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29.03.2017 року у справі № 5-1996цс16.

Хоча у справі яка переглядається, суд ухвалюючи судове рішення та вказуючи на те, що вчиненням виконавчого напису ПАТ «Дельта Банк» змінило строк виконання зобов'язання достроковою вимогою про стягнення заборгованості, неправильно застосував норму статті 261 ЦК України, однак установивши вищезазначені фактичні обставини, суд вірно вирішив спір по суті, та відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку про те, що судове рішення першої інстанції слід залишити без змін.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Астафєвої Іванни Віталіївни - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді