Справа № 618/299/17
Провадження № 2/618/130/17
24 травня 2017 року Дворічанський районний суд Харківської області у складі головуючого - судді Гніздилова Ю.М., при секретарі Рябенко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Дворічна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та оформлення документів для виїзду дитини з України без згоди та супроводу батька, третя особа: служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та оформлення документів для виїзду дитини з України без згоди та супроводу батька, третя особа: служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка сама займається матеріальним утриманням та вихованням сина, так як відповідач більше шести років проживає окремо від них. ОСОБА_1 має намір забезпечити повноцінний відпочинок сина ОСОБА_3 в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя з метою підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку. Крім того дитина часто хворіє на простудні захворювання і потребує оздоровлення в умовах морського клімату. Однак відповідач безпідставно відмовляє у наданні згоди щодо виїзду дитини за кордон України, уникає спілкування з цього приводу, що і стало підставою для її звернення до суду із зазначеним позовом.
В судове засідання позивач не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 до суду повторно не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Він про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, згідно з вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, викликаючись в суд через оголошення, про що свідчить публікація оголошення судді про його виклик в газеті «Урядовий кур'єр» від 20 травня 2017 року за № 92. Причину своєї неявки до суду відповідач не повідомива. Відповідно до положень ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідача, він вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.
Представник служби у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, при прийнятті рішення по справі покладалася на розсуд суду, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 08 листопада 2008 року, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 08 листопада 2008 року, про що зроблено відповідний актовий запис №585.
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 17 січня 2012 року, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено відповідний актовий запис №630. Батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1.
У вказаному позові позивачка посилалася на часті простудні захворювання сина, і необхідність його оздоровлення в умовах морського клімату, однак в матеріалах справи відсутні медичні документи та рекомендації лікарів, які це підтверджують.
Відповідно до ст. 51 Конституції України, турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.
У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 141 СК України визначена рівність обсягу прав і обов'язків батьків відносно дитини, незалежно від розірвання шлюбу чи проживання їх окремо від дитини.
Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.
Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст. 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (абзац дев'ятий підпункту 2 пункту 4).
Відповідно до п. п. 1.4 даних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Отже за змістом наведених норм, питання про виїзд за кордон дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку, у разі відсутності згоди одного з батьків, вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, мети виїзду.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, закріпленого ст.ст. 141,157 СК України.
Крім того, не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо захисту права, яке може бути порушене в майбутньому і щодо якого невідомо, чи буде воно порушене, зокрема, вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди одного з батьків, оскільки невідомо, чи буде необхідність в отриманні дозволу, а якщо і настане така необхідність, можливо, відповідач безперешкодно його надасть.
Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Так, об'єктом захисту позовного провадження є порушене, невизнане або оспорюване право чи охоронюваний законом інтерес.
Разом з тим суд не бачить підстав для задоволення позовних вимог в частині надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду дитини за кордон, оскільки відповідно до п п. 2 п. 7 Постанови КМУ від 04 травня 2014 року №152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон», оформлення, обмін та видача паспорта для виїзду за кордон дитини провадиться на підставі заяви одного з батьків.
На підставі викладеного, ст. 51 Конституції України, Конвенції про права дитини, ст.313 ЦК України, ст.ст. 141, 157 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Постанови КМУ від 04 травня 2014 року №152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон», керуючись ст.ст. 3, 10, 15, 16, 57-60, 169, 208, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд ,-
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та оформлення документів для виїзду дитини з України без згоди та супроводу батька, третя особа: служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дворічанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя Ю.М.Гніздилов