АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/2752/16-ц
Провадження № 22-ц/790/2866/17 Головуючий І інстанції: Салайчук С.М.
Категорія: інші Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І. П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокурора Харківської області, керівника Харківської місцевої прокуратури №1, третя особа Головне управління Національної поліції в Харківській області, про визнання дій незаконними,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який неодноразово уточнював у ході розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що прокурорами Харківської місцевої прокуратури № 1, прокуратури Дзержинського району м. Харкова вносились до суду клопотання про проведення негласних оперативно розшукових дії, а саме, візуального спостереження, негласного зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, електронних інформаційних систем, каналів звязку, вносились дані, які не відповідають дійсності, про місце проживання осіб, у відношенні яких проводились зазначені оперативно розшукові дії, за адресами його мешкання, а саме: АДРЕСА_1, а також АДРЕСА_2, а також відносно мешканців інших квартир цих будинків тим же способом з метою незаконного отримання інформації та втручання в особисте життя. В клопотаннях прокурорів про проведення негласних слідчих дій зазначались відомості про належність іншим особам його телефонів, якими він користувався, а також компютерів з абонентським номером, який також належить йому. Після цього мобільні телефони та інша апаратура перестали працювати, на його думку, через вплив електромагнітних полів та експлуатації зазначених засобів з перевищенням вихідних параметрів.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати неналежним здійснення нагляду за додержанням закону органами досудового розслідування та дізнання, а також органами, які здійснюють оперативно розшукову діяльність, прокурором Харківської області, прокурорами Харківської місцевої прокуратури № 1, прокурором Дзержинського району м. Харкова в період з (1986 р.-2016 р.) при зверненні до суду із клопотаннями про негласне зняття інформації з його мобільних телефонів, компютерів, транспортних телекомунікаційних мереж, електронних інформаційних систем, каналів звязку, візуальному спостереженні з вказівкою в них про належність його місць проживання та радіоелектронних пристроїв іншим особам, відносно яких проводились зазначені дії, а також клопотання прокурорів прокуратури Харківської області, прокурорів Дзержинського району м. Харкова, прокурорів Харківської місцевої прокуратури № 1, такими, що порушували та обмежували його права та інтереси, а прокурорський нагляд за додержанням закону органами, які здійснюють досудове розслідування та дізнання, оперативно розшукову діяльність по справам при негласному знятті інформації з його мобільних телефонів та компютерів у період з 1986-2016 р.р. - неналежним

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити. При цьому посилається на: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, а також на підстави, викладені ним у позовній заяві. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про витребуванні доказів на підтвердження його позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Завданням цивільного судочинства згідно ст. 1 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Саме виходячи з цього, вимоги ОСОБА_1 мають бути розглянуті в порядку цивільного, а не кримінального, чи адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості та недоведеності.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, у клопотаннях про надання дозволу на проведення негласних оперативно розшукових дії , а саме, візуального спостереження, негласного зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, електронних інформаційних систем, каналів звязку прокурорами вносились дані, які не відповідають дійсності. Зокрема, про місце проживання осіб, у відношенні яких проводились зазначені оперативно розшукові дії, за адресами його мешкання, а саме: АДРЕСА_1, а також АДРЕСА_2, а також відносно мешканців інших квартир цих будинків, про належність іншим особам його телефонів з метою незаконного отримання інформації та втручання в особисте життя.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Право на приватне життя гарантується і ст.32 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, чинним законодавством України визначені окремі випадки обмеження прав людини на особисте життя з боку держави.

Загальні засади проведення НСРД визначаються Інструкцією

про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженою Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України 16.11.2012 року.

Відповідно до п.5.1 цієї Інструкції Постанова слідчого, прокурора про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, клопотання про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії та додатки до нього, протокол про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, які містять відомості про факт та методи проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а також відомості, що дають змогу ідентифікувати особу, місце або річ, щодо якої проводиться або планується проведення такої дії, розголошення яких створює загрозу національним інтересам та безпеці, підлягають засекречуванню.

З метою запобігання зловживань та правового захисту громадян, статтею ст.253 КПК установлено обовязок відповідних уповноважених органів повідомити особу, конституційні права якої тимчасово обмежувалися під час проведення НСРД, про такі заходи.

З огляду на викладене, у разі проведення НСРД відносно позивача, останньому має бути надіслано відповідне повідомлення.

Жодних доказів на підтвердження того, що зазначені дії проводилися за адресами його мешкання, суду не надано.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції йому безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів, судовою колегією не приймається.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 просив витребувати інформацію особистого характеру відносно інших осіб, які не є учасниками справи, є його сусідами, і відносно яких , на його думку, могли проводитися НСРД.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Витребування такої інформації, є порушенням конституційних прав зазначених осіб і чинним законодавством в межах розгляду цивільної справи не передбачено. Крім того, документи під грифом «ТАЄМНО» не можуть бути витребувані та використані судом для отримання певної інформації, оскільки особи, які беруть участь у справі у цьому випадку повинні мати допуск до державної таємниці.

До того ж, отримання підтвердження про проведення НСРД відносно вказаних осіб не дає підстав вважати, що такі дії проведено з порушеннями.

Що стосується інформації щодо проведення НСРД відносно самого позивача, то відповідно до ч.3 ст.32 Конституції України кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Тобто, ОСОБА_1 не позбавлений можливості отримати інформацію щодо себе в державних органах, якщо вона не є засекреченою.

Із змісту позовної заяви вбачається, що вона побудована на припущеннях, про що вказує сам позивач.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки належні та допустимі докази, які б підтверджували порушення прав позивача діями відповідачів, а також невідповідність вимогам закону дій осіб, які здійснюють нагляд за додержанням закону органами досудового розслідування та дізнання, в матеріалах справи відсутні, підстав для задоволення позовних вимог судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді