Дата документу 18.04.2017
Справа № 320/8688/16-ц
Провадження № 2/320/4943/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2017 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого: судді Дараган Л.В.
за участю секретаря: Данчук К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, цивільну справу за позовом державного навчального закладу «Мелітопольський будівельний центр професійно-технічної освіти» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання та незаконно отриманої стипендії,
ДНЗ «Мелітопольський будівельний центр професійно-технічної освіти» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання та незаконно отриманої стипендії.
В позові зазначено, що згідно наказу від 25 серпня 2015 року відповідач з 01 вересня 2015 року була зарахована до складу учнів, прийнятих на навчання до ДНЗ «Мелітопольський будівельний центр професійно-технічної освіти» за державним замовленням на базі базової загальної середньої освіти. В подальшому, наказом від 13 вересня 2016 року відповідач була відрахована зі складу учнів, які навчаються в ДНЗ «Мелітопольський будівельний центр професійно-технічної освіти», оскільки вже здобула безкоштовну освіту у ДНЗ «Мелітопольський професійний ліцей». Загальний розмір понесених позивачем витрат на навчання відповідача становить 4500 гривень 00 копійок, зазначені витрати до теперішнього часу відповідачем не відшкодовані. Також, за час навчання відповідачем була безпідставно отримана стипендія в розмірі 3479 гривень 46 копійок, яка до теперішнього часу відповідачем так само не сплачена. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь затрачені на навчання відповідача у ДНЗ «Мелітопольський будівельний центр професійно-технічної освіти» кошти в розмірі 4500 гривень 00 копійок та безпідставно отриману стипендію в розмірі 3479 гривень 46 копійок, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1378 гривень 00 копійок.
В судове засідання представник позивача не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
В судове засідання відповідач не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) поверненого виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди, особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду справи про повернення майна.
Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 61 Закону України «Про освіту», фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є: кошти, одержані за навчання, підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів відповідно до укладених договорів.
Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про професійно-технічну освіту», первинна професійна підготовка це здобуття професійно-технічної освіти особами, які раніше не мали робітничої професії, або спеціальності іншого освітньо-кваліфікаційного рівня, що забезпечує відповідний рівень професійної кваліфікації, необхідний для продуктивної професійної діяльності.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про професійно-технічну освіту», фінансування професійної підготовки кваліфікованих робітників (первинної професійної підготовки), соціальний захист учнів, слухачів та педагогічних працівників у державних або комунальних професійно-технічних навчальних закладах, у межах обсягів державного замовлення, здійснюються на нормативній основі за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про професійно-технічну освіту», додатковими джерелами фінансування професійно-технічного навчального закладу є кошти, одержані за: професійну підготовку кваліфікованих робітників (первинну професійну підготовку) понад державне замовлення, професійно-технічне навчання, перепідготовку та підвищення кваліфікації робітників відповідно до договорів, укладених з юридичними та фізичними особами.
Відповідно до п. 1, п. 2 Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Питання стипендіального забезпечення» від 12 липня 2004 року № 882, дія цього Порядку поширюється на осіб, які навчаються у навчальних закладах та наукових установах за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, у навчальних закладах, що перебувають у власності Автономної Республіки Крим, та комунальних навчальних закладах за рахунок коштів відповідних бюджетів, а саме: учнів денної форми навчання професійно-технічних навчальних закладів, крім учнів, слухачів професійно-технічних навчальних закладів при установах виконання покарань. Учням, студентам, курсантам невійськових вищих навчальних закладів, слухачам, клінічним ординаторам, аспірантам і докторантам, які навчаються згідно з угодами, укладеними між навчальними закладами та фізичними або юридичними особами, стипендії можуть виплачуватися за рахунок коштів таких осіб, якщо це передбачено умовами укладеної угоди.
Як встановлено в судовому засіданні, згідно наказу від 25 серпня 2015 року № 1-«3-УДЗ» «Про зарахування до складу учнів, прийнятих на навчання за державним замовленням», відповідач з 01 вересня 2015 року була зарахована до складу учнів, прийнятих на навчання за державним замовленням на базі базової загальної середньої освіти у групу № 15-М за професією «Муляр. Лицювальник-плиточник» з терміном навчання відповідно до типових навчальних планів і програм.
Згідно повідомлення ДНЗ «Мелітопольський професійний ліцей» від 23 серпня 2016 року, випускниця ОСОБА_1 дійсно навчалася у ДНЗ «Мелітопольський професійний ліцей» за держзамовленням у групі №1С за професією «Швачка» з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2014 року. По закінченню курсу навчання ОСОБА_1 отримала диплом кваліфікованого робітника АР №46326239 (додаток до диплома 12К № 927152), дата видачі 30 червня 2014 року, присвоєно кваліфікацію «швачка» 2 (другого) розряду.
Згідно наказу від 13 вересня 2016 року № 8-В-УДЗ «Про відрахування зі складу учнів ОСОБА_1О.», відповідача відраховано 13 вересня 2016 року зі складу учнів, які навчаються за професією «Муляр. Лицювальник-плиточник», група № 25-М, як таку, що вже здобула безкоштовну освіту у ДНЗ «Мелітопольський професійний ліцей».
Згідно довідки-розрахунку, відповідач за період навчання з 01 вересня 2015 року по 01 серпня 2016 року отримала стипендію з індексацією на загальну суму в розмірі 3479 гривень 46 копійок.
Згідно довідки-розрахунку, загальна вартість навчання відповідача за період навчання з 01 вересня 2015 року по 13 вересня 2016 року 4500 гривень 00 копійок, яка складається з наступного: 2015 рік 1800 гривень 00 копійок, 2016 рік 2700 гривень 00 копійок.
Вказані суми загальної вартості навчання та виплаченої стипендії підтверджується довідками-розрахунками та кошторисами, наданими позивачем.
Таким чином, вбачається, що позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження заподіяної йому внаслідок неправомірних дій відповідача матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на навчання відповідача, оскільки остання вже здобула первинну професійну підготовку у ДНЗ «Мелітопольський професійний ліцей», а тому при здійсненні навчання за іншою спеціальністю вона фактично мала би статус слухача, в зв'язку із чим заподіяна шкода підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, в зв'язку з тим, що відповідач за явною власною недобросовісністю, безпідставно, без достатньої правової підстави, отримала стипендію, тому вбачається, що зазначені грошові кошти в силу ст.ст. 1212, 1213 ЦК України є безпідставно набутим майном, яке підлягає поверненню позивачу.
На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача затрачених на навчання відповідача у ДНЗ «Мелітопольський будівельний центр професійно-технічної освіти» коштів в розмірі 4500 гривень 00 копійок і безпідставно отриманої стипендії в розмірі 3479 гривень 46 копійок.
Відповідно до ст. 88 ЦК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378 гривень 00 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 1166, 1212, 1213 ЦК України, Законом України «Про освіту», Законом України «Про професійно-технічну освіту», Порядком призначення і виплати стипендій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Питання стипендіального забезпечення» від 12 липня 2004 року № 882, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 59, 60, 88, 107, 197, 208, 212 215, 224 228 ЦПК України,
Позов державного навчального закладу «Мелітопольський будівельний центр професійно-технічної освіти» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання та незаконно отриманої стипендії задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: