Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2137/17 Головуючий у 1 інстанції: Гончаренко П.П.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23 грудня 2011 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ОСОБА_4 та кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, договором поруки та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року АТ «ОСОБА_4 та кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, договором поруки та звернення стягнення на предмет іпотеки, який уточнили в процесі розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.12.2007 року між ОСОБА_5 та АТ «ОСОБА_4 та кредит» укладено договір про відкриття кредитної лінії № 3-6355-127К на отримання кредитних ресурсів в сумі 78000 євро з терміном повернення до 07.12.2022 року зі сплатою 13,50% річних. Додаткова угода від 21.05.2008 року встановила 16% річних. Станом на 31.03.2010 року заборгованість складає 19954,35 євро сума непогашених процентів, 77998,89 євро ссудна заборгованість, 27861,52 грн. непогашена пеня про процентам. 07.12.2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 3-6355-127П. Для забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 було укладено Іпотечний договір № 3-6355-127І від 07.12.2007 року. Оскільки відповідач не виконує свої зобовязання належним чином, банк просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості 1105995,41 грн., яка складається з : 19954,35 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.10.2010 року з розрахунку 1100,6618 грн. за 100 євро складає 219629,9 грн. сума непогашених процентів, 77998,89 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.10.2010 року з розрахунку 1100,6618 грн. за 100 євро складає 858503,987 грн. ссудна заборгованість, 27861,52 грн. непогашена пеня про процентам та звернути стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 23 грудня 2011 року позов задоволено.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь AT «Банк «ОСОБА_4 та кредит» заборгованість по кредитному договору в сумі 1074442 (один мільйон сімдесят чотири тисячі чотириста сорок дві) гривні 91 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 1700 грн., витрати по сплаті 1ТЗ в сумі 120 грн.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться на території Запорізької області, Запорізького району, с Нижня Хортиця, провул. Бригадний, 2а, кадастровий номер :08:00Т.0766, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого 30.11.2007 р. Відділом земельних ресурсів у Запорізькому районі та зареєстрованого за № 59 в межах та в рахунок суми боргу шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною, розмір якої не буде менше розміру звичайних ринкових цін на момент продажу.

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

Судом установлено, що 07.12.2007 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 3-6355-127К на отримання кредитних ресурсів в сумі 78000 євро з терміном повернення до 07.12.2022 року зі сплатою 13,50% річних.

Додаткова угода від 21.05.2008 року встановила 16% річних.

07.12.2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 3-6355-127П.

Для забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 було укладено Іпотечний договір № 3-6355-127І від 07.12.2007 року про передачу в іпотеку нерухомого майна земельної ділянки площею 0,2500 га, що знаходиться в с.Нижня Хортиця, провул. Бригадний, 2а, кадастровий номер :08:00Т.0766, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого 30.11.2007 р. Відділом земельних ресурсів у Запорізькому районі та зареєстрованого за № 59

Станом на 31.03.2010 року заборгованість склала 19954,35 євро сума непогашених процентів, 77998,89 євро ссудна заборгованість, 27861,52 грн. непогашена пеня про процентам.

20.12.2008 року ОСОБА_5 та поручителю ОСОБА_3 банком надіслано вимогу про дострокове погашення кредиту.

Оскільки відповідач не виконує свої зобовязання належним чином, банк просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості 1105995,41 грн. та звернути стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем позов ґрунтується на вимогах закону, а тому на користь Банку підлягає стягненню вся сума заборгованості в гривнях за курсом, визначеним Банком на день пред'явлення позову, а також звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, розмір якої не буде менше розміру звичайних ринкових цін на момент продажу.

Дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для дострокового стягнення з позичальника суми боргу за кредитним договором, суд першої інстанції допустився порушень у застосуванні норм матеріального права, а тому в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниці України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадку, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.1 та 3 ст.533 ЦК України).

Відповідно до частини другої ст.533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі за №6-145 цс 14, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Як зазначено у п. 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" N 5, 30.03.2012р, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК . Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вимоги ст.39 Закону України "Про іпотеку» не виконав, резолютивну частину судового рішення виклав не у відповідності з вимогами закону, фактично допустив подвійне стягнення заборгованості, оскільки, стягнувши з позичальника суму боргу, одночасно звернув стягнення не предмет іпотеки.

Вказаний недолік свого рішення суд першої інстанції мав можливість усунути при вирішенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення, проте ухвалою суду така заява була залишена без задоволення.

Посилання суду в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки за початковою ціною, розмір якої не буде менше розміру звичайних ринкових цін на момент продажу суперечить вимогам ст. ст. 39 та 43 Закону України "Про іпотеку". В розумінні норми ст. 39 цього Закону зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, встановленої за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

Виходячи зі змісту поняття "ціна" як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст.38,39 Закону "Про іпотеку" Верховний Суд України в своїй постанові №6-61 цс 15 від 21.05.2015 року дійшов правового висновку, що у розумінні норми ст.39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, визначеною ст.38 цього закону.

При укладенні договору іпотеки сторони узгодили ринкову вартість іпотечного майна і визначили її вартість згідно п.5 Іпотечного договору №3-6355-127і від 07.12.2007 року в розмірі 824575,00 грн.

На час розгляду справи ринкова вартість іпотечного майна значно збільшилася.

Під час апеляційного розгляду суду відповідачами був наданий звіт про експертну-грошову оцінку земельної ділянки виконаний ТОВ «Всеукраїнська експертна група» на замовлення ОСОБА_5

Згідно висновку вказаної експертної грошової оцінки вартість земельної ділянки станом на 14 квітня 2017 року складає 2150200,00 грн.

Зважаючи на те, що за ст.39 Закону України "Про іпотеку" резолютивна частина судового рішення повинна обов'язково містити початкову ціну продажу предмету іпотеки, яка на час вирішення спору не визначена, колегія суддів вважає за можливе зазначити ціну згідно висновку експертної грошової оцінки землі.

Крім того, на порушення вимог ст. 39 Закону України "Про іпотеку" суд не зазначив у рішенні всіх необхідних складових, передбачених цією нормою, зокрема загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність Банком позовних вимог являються неспроможними.

Факт укладання кредитного договору, отримання позичальником кредитних коштів, підтверджується фактичними обставинами справи, частковим виконанням кредитних зобов'язань, а також наявними в матеріалах справи копіями кредитного і іпотечного договорів.

Разом з тим, вимоги Банку про солідарне стягнення заборгованості з поручителя задоволенню не підлягають.

За положеннями ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

За правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постановах від 10 вересня 2014 року у справі № 6-28цс14, від 18 липня 2012 року у справі № 6-78цс12, у справі 6-263 цс15 від 23.09.2015 року, 6-1348 цс 15 тощо.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення " предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як вбачається із матеріалів справи, досудова вимога про дострокове повернення кредиту була направлена боржнику і поручителю 20.12.2008 року. З відповідним позовом до суду ОСОБА_4 звернувся у квітні 2010 року.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що зобов'язання поручителя ОСОБА_3 за договором поруки припинилися відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки досудова вимога про дострокове повернення кредиту була направлена поручителю 20.12.2008 року, а з відповідним позовом до суду ОСОБА_4 звернувся у квітні 2010 року, тобто після спливу шестимісячного строку.

За вказаних обставин передбачених законом підстав для стягнення з поручителя кредитної заборгованості немає.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині з ухваленням нового - про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23 грудня 2011 року по цій справі скасувати й ухвалити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь AT «Банк «ОСОБА_4 та кредит» заборгованість по кредитному договору № 3-6355-127К від 07.12.2007 року в сумі 1105995,41 грн., яка складається з : 19954,35 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.10.2010 року з розрахунку 1100,6618 грн. за 100 євро складає 219629,9 грн. сума непогашених процентів, 77998,89 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.10.2010 року з розрахунку 1100,6618 грн. за 100 євро складає 858503,987 грн. ссудна заборгованість, 27861,52 грн. непогашена пеня про процентам шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться на території Запорізької області, Запорізького району, с Нижня Хортиця, провул. Бригадний, 2а, кадастровий номер :08:00Т.0766, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого 30.11.2007 р. Відділом земельних ресурсів у Запорізькому районі та зареєстрованого за № 59 в межах та в рахунок суми боргу шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною, згідно експертної грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 2150200 грн.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 2-178/11

Провадження №22ц/778/2137/17 Головуючий у 1 інстанції: Гончаренко П.П.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

18 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23 грудня 2011 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ОСОБА_4 та кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, договором поруки та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23 грудня 2011 року по цій справі скасувати й ухвалити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь AT «Банк «ОСОБА_4 та кредит» заборгованість по кредитному договору № 3-6355-127К від 07.12.2007 року в сумі 1105995,41 грн., яка складається з : 19954,35 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.10.2010 року з розрахунку 1100,6618 грн. за 100 євро складає 219629,9 грн. сума непогашених процентів, 77998,89 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 27.10.2010 року з розрахунку 1100,6618 грн. за 100 євро складає 858503,987 грн. ссудна заборгованість, 27861,52 грн. непогашена пеня про процентам шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться на території Запорізької області, Запорізького району, с Нижня Хортиця, провул. Бригадний, 2а, кадастровий номер :08:00Т.0766, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого 30.11.2007 р. Відділом земельних ресурсів у Запорізькому районі та зареєстрованого за № 59 в межах та в рахунок суми боргу шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною, згідно експертної грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 2150200 грн.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: