Справа № 415/2322/17
Провадження № 2/415/1063/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.17 року Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючої судді Чернобривко Л.Б.

при секретарі судового засідання Дьоміновій О.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанськ справу за позовом ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, до ОСОБА_3 та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_4 не проживає в належному йому буд. № 13 по вул. Бахмутського м. Новодружеська Луганської області з 2013 року, тому просив задовольнити позов, визнати відповідача та її доньку такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, позов підтримали, просили справу розглядати без їх присутності, про що надали відповідну заяву.

Відповідач у судове засідання не зявилася, позов визнала, просила справу розглядати без її участі, про що надала відповідну заяву.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, передбаченому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача законі, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до копії договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори від 26.12.1980 р., реєстр №1-7273, будинок №13 по вул. Бахмутського м. Новодружеська Луганської області належить ОСОБА_1 (а.с.7,8).

Згідно довідки від 19.01.2017 р., наданої центром надання адміністративних послуг, за адресою: м. Новодружеськ, вул. Бахмутського, 13 зареєстровані: ОСОБА_1 з 17.05.1988 р. власник, ОСОБА_5 з 17.05.1988 р. дружина, ОСОБА_3 з 19.03.2004 р. донька та ОСОБА_6 з 01.03.2004р. онука (а.с.10).

Відповідно до довідки голови вуличного комітету від 28.03.2017р., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: м. Новодружеськ, вул.Бахмутського, 13 з 2014 року по теперішній час не проживають (а.с.9).

Із копії свідоцтва про народження серії І-ЕД № 309767 вбачається, що 01 березня 2004 року народилася ОСОБА_4, актовий запис № 17. Її батьками зазначено: ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с.11).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та її малолітня донька ОСОБА_4 не проживає у спірному будинку без поважної причини, спроб вселитися до неї не робили. Реєстрація відповідача та її малолітньої доньки позбавляє можливості позивача розпоряджатися своїм майном та оформити державну субсидію на сплату комунальних послуг.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатом своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 130,174,212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, до ОСОБА_3 та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком № 13 по вулиці Бахмутського в місті Новодружеську Луганської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Б. Чернобривко