22-ц/775/279/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про стягнення заборгованості по оплаті лікарняних та відшкодування моральної шкоди у звязку з їх невиплатою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до роботодавця - КП «Компанія «Вода Донбасу» про стягнення заборгованості по оплаті лікарняних за період з 01.07.2014р. по 18.11.2014р. згідно із двома листками непрацездатності АГК № 9131142 і АГР № 356596 в загальній сумі 10000грн. Зазначила, що вона своєчасно здала листки непрацездатності роботодавцю для нарахування виплат, але кошти досі не сплачені з мотивів браку грошей на підприємстві. Через тривалу, вже понад 2 роки, не оплату лікарняних з грубим порушенням роботодавцем її прав вона відчуває душевні страждання, що обумовлено позбавленням її можливості купувати необхідні продукти харчування, ліки, одяг тощо, у зв'язку з чим просила у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 10000грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з КП «Компанія «Вода Донбасу» на користь ОСОБА_2 заборгованість по оплаті лікарняного серії АТР № 356596 від 15.09.2014 року у розмірі 760,76грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з КП «Компанія «Вода Донбасу» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по листку непрацездатності серії АГК № 913142 від 01.07.2014 року в сумі 7130,34 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн., ухваливши нове рішення в даній частині з повним задоволенням вимог по зазначених позиціях.

Рішення в частині стягнення з КП «Компанія «Вода Донбасу» на користь ОСОБА_2 заборгованості по оплаті лікарняного АГР № 356596 від 15.09.2014р. в сумі 760,76грн. не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивача, представника відповідача (а.с. 79, 89-93, 97-99), дослідивши письмові матеріали справи і перевіривши доводи скарги і письмові заперечення відповідача (а.с. 100-101), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в оскаржуваній частині підлягає відхиленню, за таких підстав.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 працює у КП «Компанія «Вода Донбасу» Харцизьке виробниче управління водопровідно-каналізаціного господарства з 01.01.2014 року. (а.с.7).

В період з 01.07.2014р. по 03.11.2014р. позивач перебувала у відпустці по вагітності і пологах, що вбачається з листка непрацездатності АГК № 913142 від 01.07.2014р., допомогу по якому підприємством нараховано в сумі 7130,34грн.; 11.09.2014р. роботодавцем подано заяву-розрахунок до виконавчої дирекції відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Макіївської міської виконавчої дирекції. Перерахування допомоги Фондом не проведено (далі Фонд) (а.с.44-46).

З 04.11.2014р. по 19.11.2014р. ОСОБА_2 перебувала на лікарняному по патології пологів листок непрацездатності АГР № 356596 від 15.09.2014р. заявку-розрахунок в нарахованій сумі допомоги в розмірі 760,76грн. роботодавцем КП «Компанія «Вода Донбасу» не було направлено до робочих органів Фонду, як суд першої інстанції констатував не з вини позивача.

Відмовляючи в задоволенні позову (в оскаржуваній частині щодо оплати листка непрацездатності АГК № 913142 від 01.07.2014р. і відшкодування моральної шкоди), суд, виклавши норми матеріального права, врахував, що обов'язок здійснення фінансування страхувальника-роботодавця (КП «Компанія «Вода Донбасу») лежить на відповідній виконавчій дирекції Фонду, що має перерахувати на окремий рахунок підприємства кошти матеріального забезпечення, належні до виплати застрахованому працівнику (ОСОБА_2В.). За відсутності здійснення фінансування Фондом підприємства по допомозі ОСОБА_2 по вагітності та пологах на підставі поданої заявки-розрахунку суд вважав відсутніми правові підстави для стягнення з роботодавця заборгованості по оплаті листа непрацездатності по вагітності та пологах серії АГК № 913142 від 01.07.2014р.

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо компенсації моральної шкоди, суд виходив з недоведення факту завдання відповідачем та перенесення позивачем моральних, душевних страждань внаслідок несплати лікарняних.

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне.

За змістом положень у ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники мають право, зокрема, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд належить до цільових позабюджетних страхових фондів.

Як з'ясовано, позивач перебувала на лікарняному, повязаному з вагітністю і пологами 126 днів з 01.07.2014р. по 18.11.2014р. листок непрацездатності АГК № 913142.

За положеннями п. 2 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-ІІІ від 18.01.2001р. з подальшими змінами в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин - станом на липень 2014 року, що діяла і на вересень 2014 року, коли було подано Фонду заявку-рахунок) за цим Законом надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, в т.ч. допомога по вагітності та пологах (статті 38, 39 цього Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 38 цього Закону № 2240-ІІІ допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами. Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у звязку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів.

За положеннями ст. 39 цього Закону № 2240-ІІІ допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої відповідно до статті 53 цього Закону, і не залежить від страхового стажу. Сума допомоги по вагітності та пологах в розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини (граничної суми) місячної заробітної плати (доходу), з якої сплачувались страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне струхвання у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього ж Закону № 2240-ІІІ фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Відповідно до ст. 51 Закону № 2240 (в редакції, діючій до 01.01.2015р.) і діючого станом на момент виникнення спірних правовідносин, на момент ухвалення судом першої інстанції судового рішення «Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», затвердженого постановою правління ФСС з ТВП від 22 грудня 2010 року № 26, зареєстрованою в Мінюсті 25 січня 2011р. за N 111/18849, який визначає умови фінансування Фондом матеріального забезпечення, передбаченого ст. 34 Закону № 2240-ІІІ, в тому числі допомоги по вагітності та пологах (далі Порядок № 26): Підставою для фінансування страхувальників-роботодавців робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

За змістом ч. 2 ст. 21 Закону 2240-ІІІ страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам.

За правилами в ст. 39 Закону № 2240-ІІІ і за процедурою, визначеною в п.п. 3, 4 Порядку № 26, комісією (уповноваженим) із соціального страхування підприємства КП «Компанія «Вода Донбасу» (голова КСС ОСОБА_3) прийнято рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_2: в листку непрацездатності за видом «вагітність та пологи 8» відзначено 100% розмір призначеної допомоги за 126 календарних днів, що належить до виплати за період з 01.07.2014р. по 03.11.2014р. включно, і нараховано суми матеріального забезпечення - 7130,34грн.; відповідачем оформлено заявку-розрахунок (за липень 2014 року) у відповідності із Додатком до цього Порядку № 26 з наведенням кількості днів, що підлягають оплаті, в тому числі ОСОБА_2 126, нараховано грошову суму допомоги 7130,34грн., що втілено і в розрахункомоу листі позивача за липень 2014 року за класифікаційним номером виплати «363»; а також відкрито окремий поточний рахунок у відповідному органі Державного казначейства України 7590 МФО 335496 (а.с. 8, 10, 45-46).

Ця заявка-розрахунок (за липень 2014 року) для фінансування матеріального забезпечення листків непрацездатності позивача, повязаних з вагітністю та пологами, направлена відповідно до Закону № 2240-ІІІ і п.п. 5-6 Порядку № 26 до Макіївської міської виконавчої дирекції відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності і прийнята Фондом 11.09.2014р. (а.с. 45).

За змістом заперечень підприємства (а.с. 35-42) у звязку з активізацією бойових дій на території Донецької області, що колегія суддів враховує як загальновідомий факт, відділення Фонду працювали нерегулярно. Тому заяву-розрахунок для здійснення фінансування для надання застрахованій особі ОСОБА_2 за рахунок коштів Фонду допомоги у звязку з вагітністю та пологами була подана 11.09.2014р.

Згідно із абз. 3 ч. 1 ст. 21 Закону № 2240-ІІІ і п. 8 Порядку № 26 робочі органи Фонду (районні, міжрайонні, міські виконавці дирекції відділень Фонду) здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.

Аналогічний 10-ти денний строк на здійснення фінансування страхувальника роботодавця міститься і в ст. 34 Закону № 77-VIII від 28.12.2014р., діючого з 01.01.2015р., «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Тож, акумулюючи вищевикладені норми законодавства, що діяли станом на липень-вересень 2014 року, так і за Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV від 23.09.1999р. в редакції закону № 77-VIII, діючій з 01.01.2015р. (далі Закон № 1105-XIV), і станом на момент ухвалення судового рішення, можна звести тезу, що за дні відпустки (непрацездатності) у зв'язку з вагітністю та пологами фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду, в порядку, встановленому правлінням Фонду.

За положеннями п. 9 Порядку № 26 після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов'язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у строки, визначені у статті 52 Закону.

Відомостей про перерахунок підприємству-страхувальнику (КП «Компанія «Вода Донбасу») Фондом коштів загальнообовязкового державного соціального страхування на виплату допомоги застрахованій позивачці у звязку з вагітністю і пологами у розрахованій сумі немає.

Тож, доказів, які б спростовували твердження відповідача про неперерахування Фондом у передбачений законом 10-тиденний термін коштів допомоги, належних до виплати позивачу, в ході розгляду справи судом першої інстанції не здобуто і таких доказів не представлено і до суду апеляційної інстанції.

Тож, умови, визначені п. 9 Порядку № 26 і ст.ст. 9, 28 Закону № 2240-ІІІ для зобовязання роботодавця забезпечувати фінансування матеріального забезпечення та надання соціальних послуг та здійснити в передбачені законом строки виплату цього матеріального забезпечення застрахованому працівнику не настали.

Враховуючи викладене, а саме нездійснення належним субєктом (Фондом) фінансування допомоги по вагітністю і пологам через рахунки страхувальника, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, про відсутність правових підстав для стягнення цієї суми заборгованості по лікарняних безпосередньо з роботодавця КП «Компанія «Вода Донбасу».

Наполягання позивача в апеляційній скарзі на тому, що саме підприємство повинно було нараховувати та виплачувати допомогу по вагітності та пологах одночасно з виплатою заробітної плати не ґрунтується на нормах закону. В даному випадку позивач помилково ототожнює процедуру виплати роботодавцем допомоги по тимчасовій непрацездатності (п. 1 ч. 1 ст. 34, ст.ст. 35, 37 Закону № 2240-ІІІ) з іншою, нормативно відмінною процедуру такого виду, як допомога по вагітності та пологах (п. 2 ч. 1 ст. 34, ст.ст. 38, 39 Закону № 2240-ІІІ).

Питання про задоволення вимог позивача в такому випадку лежить у сфері правовідносин з іншим субєктним складом, де відповідачем/співвідповідачем має бути Фонд в особі його відповідних робочих органів, оскільки такі правовідносини з приводу виплати допомоги по вагітності та пологам виникають між ОСОБА_2, яка має право на таку допомогу, та Фондом.

Покласти обов'язок безпосередньо на роботодавця, який є субєктом господарювання і платником обовязкових платежів до фондів, безвідносно до факту перерахування Фондом за рахунок бюджетних коштів виплат допомоги, належних позивачці, буде таким, що суперечитиме вимогам викладеного національного законодавства і принципам, задекларованим в ст. 19 Конституції України, згідно із якими правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зініційовані позивачем позовні вимоги у даному позові щодо виплати допомоги по вагітності і пологах за лікарням листкам можуть бути реалізовані шляхом отримання належного позивачеві матеріального забезпечення безпосередньо в робочих органах Фонду за фактичним місцем проживання - з урахуванням діючих законодавчих особливостей, на які звернув у змісті рішення суд першої інстанції, що регламентовані постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообовязкове державне соціальне страхування» і постанови правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 26.12.2014р. № 37, яким затверджений Порядок надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також Закону України № 1105-XIV (в редакції закону № 77-VIII), Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 26.11.2014р. № 393-ос «Про переміщення виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду», наказу виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 26.11.2014р. № 143-од «Про зміну місцезнаходження» (за якими Макіївська міська виконавча дирекція Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності переміщена з міста Макіївка до міста Маріуполь).

У змісті апеляційної скарги сама позивач вказує на правову природу витребуваних грошових сум, як страхових виплат, врегульованих Законом № 2240-ІІІ і Законом України № 1105-XIV, що перебуває в площині відносин з державного соціального страхування, пов'язаного з непрацездатністю позивача внаслідок вагітності і пологів. І при чьому позивач не заперечує положення п. 2 ст. 28 Закону № 2240-ІІІ, де унормовано зобов'язання Фонду забезпечувати фінансування за рахунок бюджетних коштів матеріального забезпечення передбачених цим Законом соціальних послуг в порядку, встновленому правлінням Фонду.

Посилання в апеляційній скарзі позивача на те, що вказані нормативні акти не регулюють питання здійснення їй страхових виплат, бо вона продовжує проживати на території, яка не контролюється органами державної влади, не є слушними з юридичної точки зору, оскільки іншого унормування здійснення виплат громадянам на території, непідконтрольній владі держави Україна, де проводиться антитерористична операція, і фактичних способів виплати таким громадянам коштів матеріального забезпечення робочими органами Фонду на непідконтрольній території немає. Такі посилання не спростовують правильності висновків суду в оскаржуваній частині судового рішення.

Зобов'язання України здійснювати своїм громадянам соціальні виплати, що констатовано в текстах рішень ЄСПЛ «Кечко проти України», «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», на які посилається позивач в апеляційній скарзі, не спростовує визначеної національним законодавством процедури здійснення виплат матеріальної допомоги по вагітності в пологам Фондом за рахунок бюджетних коштів шляхом їх перерахування на рахунок підприємства-страхувальника для здійснення останнім виплат конкретно ОСОБА_2

Посилання суду першої інстанції в змісті рішення на пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року N 595 (щодо здійснення видатків з бюджетів фондів України лише після повернення Донецької та Луганської областей під контроль органів державної влади), який був визнаний незаконним за постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2015р. у справі № 826/18826/14 - не призвело до неправильного вирішення справи.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів, схвалюючи висновки суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог про сплату заборгованості по лікарняному листу АГК № 913142 від 01.07.2014р., предявлених до страхувальника-роботодавця, а також недоведеність факту спричинення моральної шкоди, заподіяної позивачеві роботодавцем несплатою коштів по лікарняному АГР № 356596 від 15.09.2014р., вважає такими, що не підлягають задоволенню і заявлені супутні вимоги у вигляді відшкодування моральної шкоди за відсутністю у виниклих спірних правовідносинах складу порушення немайнових благ позивача, як правильно визначився суд першої інстанції в даній частині.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р., як на обґрунтування моральної шкоди, не є нормою, належною до застосування в даній справі, бо мова йде про немайнову шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я потерпілому під час виконання трудових обов'язків. Випадок позивача, що перебувала на лікарняному по вагітності і пологах, не є випадком отримання нею шкоди небезпечними умовами виробництва.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем не надано і до суду апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А.Попова

Судді С.А.Зайцева

ОСОБА_4