Справа № 336/2390/17
Провадження № 2/336/1518/2017
У Х В А Л А

про залишення позову без руху

05 травня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Голубкова М.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

03.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стаття 3 ЦПК України надає кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким принцип узгоджується з обовязком позивача, встановленим ст. 119 ЦПК України, зазначити в позовній заяві зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, із посиланням на докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

В позовній заяві ОСОБА_1 як підставу звернення до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя вказує що, 18.06.2016 року по вул. Чапаєва в м. Запоріжжі мала місце дорожньо-транспортна пригода, між автомобілями НОМЕР_1 та автомобілем НОМЕР_2. Зазначає, що Постановою Комунарського районного суду м. Запоіржжя від 08.08.2016 року у справі № 333/3607/16-п позивач визнаний невинним у скоєнні вказаного ДТП. Вважає, що винними діями відповідача ОСОБА_2 йому заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 29169, 34 грн.

Так відповідно до доданих до позовної заяви документів постанова у справі № 333/3607/16-п від 08.08.2016 року на яку посилається позивач, як на доказ винних дій відповідача скасована постановою Апеляційного суду Запорізької області від 14.03.2017 року. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем ОСОБА_1 не надано жодних документів, що підтверджують вину відповідача ОСОБА_2, у скоєнні ДТП і як наслідок завдання матеріальної шкоди, як то постанову суду у справі про адміністративне правопорушення чи вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили.

Відповідно до постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

При зверненні до суду позивач ОСОБА_1 зазначає, що автомобіль НОМЕР_1 є його власністю, проте до позову не додано документів що підтверджують право власності позивача на вказаний автомобіль. В матеріалах долучених до позову також відсутня інформація про володіння ОСОБА_1 вказаним автомобілем на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі.

Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Позивачем до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог не залучено страховика цивільно-правової відповідальності відповідача, а також в позовній заяві не вказано чи звертався позивач до страховика з заявою про відшкодування заподіяної шкоди.

За наявності вказаних недоліків суд приходить до висновку, що провадження у справі не може бути відкрите, а позовна заява підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. ст.119-121 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

У разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, заява буде вважатися неподаною і буде повернена позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя М.А.Голубкова