Провадження № 2/761/6802/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» (надалі по тексту Відповідач), в якому просив стягнути з останнього на свою користь, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 06.11.2017 року (а.с. 29-30), нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 30 371,48 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.11.2016 по 06.11.2017рр. у розмірі 122 331,99 грн., одноразову допомогу у розмірі 20 460,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 709,09 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 24 червня 1991 року перебував у трудових відносинах з ДП ««Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» та обіймав посаду головного інженера проектів. Наказом Відповідача №207/к від 28.11.2016 року його було звільнено з посади за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію за віком, на підставі ст. 38 КЗпП України, проте не було проведено статочний розрахунок з виплати заробітної плати в розмірі - 30 371,48 грн. За таких обставин Позивач просить також стягнути з Відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку (233 робочих днів прострочки) за період з 28.11.2016 по 06.11.2017 рр. у розмірі - 122 331,99 грн., а також одноразову допомогу у розмірі 20 460,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 709,09 грн.

Позивач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Представник Відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, заперечень проти позову не подавав.

Суд, керуючись ст. 224 ЦПК України та за згоди позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника Відповідача на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що на підставі Наказу №305 від 14 червня 1991 року ОСОБА_1 з 24 червня 1991 року прийнятий на посаду головного інженера проектів в ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» (а.с. 8).

Наказом №207/к від 28 листопада 2016 року ОСОБА_1 головний інженер проектів Бюро ГІП з 28 листопада 2016 року звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком, ст. 38 КЗпП України (а.с. 9)

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 виконувалась належним чином поручена йому робота, Відповідачем не було здійснено повного розрахунку з ним по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі.

Відповідно до Довідки №219 від 19.07.2017 року наданої ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС», станом на 17.07.2017р. заборгованість Відповідача по виплаті заробітної плати перед Позивачем за період з 01.01.2016 по 28.11.2016рр. становить у сумі - 30 371,48 грн. (а.с. 11)

Вимоги ст. 47 КЗпП України передбачають, що власник або уповноважений ним зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Таким чином, оскільки Відповідачем заробітна плата не була виплачена Позивачу при звільненні, вона підлягає стягненню за рішенням суду.

Крім цього, Позивач наголошував, що Відповідачем неправомірно було його позбавлено у виплаті одноразової допомоги, як це визначено п. 9.2.2. Колективного договору.

У відповідності з ст. 10 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги (ст. 13 КЗпП України, ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Так, Наказом Відповідача №207/к від 28 листопада 2016 року прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 відповідно до п. 9.2.2 Колективного договору, одноразову допомогу як такому, що відпрацював в інституті 39 років, у розмірі трьох середньомісячних заробітків, але не менше трьох посадових окладів.

З Довідки №268 від 30.10.2017 року вбачається, що посадовий оклад ОСОБА_1 на дату звільнення з ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» 28.11.2016 року становить 6 820,00 грн. (а.с. 28)

Таким чином, судом встановлено, що всупереч вищевказаним приписам Закону та умов Колективного договору Відповідач не виплатив Позивачу під час його звільнення належну йому до сплати суму одноразової грошової допомоги, а тому вважаю за можливе стягнути кошти у сумі 20 460,00 грн. (6 820,00 грн. *3).

Крім цього, вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах у справах №6-76цс14 від 02.07.2014 року, №6-837цс15 від 23.12.2015 року, визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу.

З урахуванням того, що Відповідачем на день звільнення ОСОБА_1 не було виплачено заробітну плату в повному обсязі та не доведено відсутність його вини у невиплаті такої заробітної плати, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог Позивача про стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки у виплаті вказаної суми заробітної плати, розмір якого обрахований згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

З вищевказаної Довідки №268 від 30.10.2017 року вбачається, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 за період вересень - жовтень 2016 року становить 525,03 грн., (а.с. 28)

Таким чином, суд перевіривши наданий Позивачем розрахунок, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р. дійшов висновку, що сума середнього заробітку розрахунку за час затримки розрахунку при звільненні з 28.11.2016 по 06.11.2017 року становить - 122 331,99 грн. (525,03 * 233 робочих днів затримки).

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" визначено структуру оплати праці, до якої відноситься основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (норма статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Як вбачається з позовної заяви та розрахунку заборгованості, наданого Позивачем, останній просить стягнути з Відповідача суму в розмірі 2 709,09 грн. - збитки за час невиплати заробітної плати. Зокрема, у відповідності до розрахунку вказана сума - це сума індексації.

При цьому, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд вважає, що вимоги Позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у сумі 2 709,09 грн., розрахунок якої перевірений у судовому засіданні, є обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Відповідно до наданої Довідки №219 від 19.07.2017р., що міститься у матеріалах справи, сума заробітної плати позивачки за січень 2016 року становить - 3 924,73 грн.

В порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі - 640,00 грн., виходячи із розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 67, 72, 107, 115, 116, 117, 233 КЗпП України та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 56-61, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224 - 228, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» на користь ОСОБА_1 кошти заробітної плати в сумі - 30 371,48 грн., кошти середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.11.2016 року по 06.11.2017 року в сумі - 122 331,99 грн., компенсацію втрати частину доходу у звязку з порушенням строків їх виплати у сумі - 2 709,09 грн., одноразову грошову допомогу у розмірі 20 460,00 грн., усього в сумі 175 872,56 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» в дохід держави судовий збір у розмірі - 640,00 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах суми за один місяць у розмірі 3 924,73 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Осаулов А.А.