Кодимський районний суд Одеської області
_______________________________________________________________________________________________
Справа № 503/553/17
Провадження №2/503/401/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2017 року м.Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.,

при секретарі Вдовиченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кодими Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області про тлумачення заповіту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовною заявою до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області, в якій просить витлумачити зміст заповіту, складеного 25 лютого 2002 року та посвідченого секретарем Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області.

В позовній заяві позивач вказала, що 14 грудня 2015 року померла ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2.56 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області.

25 лютого 2002 року ОСОБА_2 належну їй земельну частку заповіла позивачеві, про що склала заповіт, який був посвідчений секретарем Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №12.

До дня смерті ОСОБА_2 вказаний заповіт змінений та скасований не був.

Після смерті ОСОБА_2 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після чого нотаріусом була заведена спадкова справа.

Однак, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину померлої за заповітом, оскільки в заповіті спадкодавець заповіла належну їй на день складення заповіту земельну частку (пай), але на день відкриття спадщини померлій був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Виходячи зі справжньої волі спадкодавця, визначеної у заповіті, просила здійснити тлумачення зазначеного заповіту щодо складу спадкового майна, охопленого ним та розтлумачити яке саме майно заповіла їй померла ОСОБА_2

В судове засідання позивач не прибула, але надала до суду заяву про розгляд справи без неї. В поданій заяві свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, здійснивши тлумачення спірного заповіту щодо майна, охопленого заповітом.

Представник відповідача Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. Проти позову не заперечував (заява №02-16/162 від 26 квітня 2017 року).

Третя особа державний нотаріус Кодимської державної нотаріальної контори в судове засідання також не прибула.

Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає можливим відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України позов задовольнити з таких підстав.

19 лютого 2002 року державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії АЕІ «947669, відповідно до якого вона успадкувала належну померлій 02 грудня 1999 року ОСОБА_3 земельну частку (пай) у розмірі 3.37 умовних кадастрових гектарів із земель Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області, посвідчену сертифікатом серії ОД-12 №0191453, виданим Кодимською районною державною адміністрацією на підставі рішення №671 від 20 листопада 1996 року.

14 грудня 2015 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією актового запису про смерть №508 від 15 грудня 2015 року.

До складу спадщини померлої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №46/714, площею 2.56 га., яка розташована на території Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області та належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД №001699, виданого Кодимською районною державною адміністрацією 23 березня 2004 року на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0191453 від 20 листопада 1996 року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за №671.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_2 25 лютого 2002 року склала заповіт, посвідчений секретарем Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №12, яким на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1 земельну частку (пай) площею 3.37 га, належну їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0191453 від 20 листопада 1996 року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за №671.

Згідно з ч.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлої ОСОБА_2, однак нотаріус відмовила у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що заповітом від 25 лютого 2002 року померла заповіла позивачеві належну їй на день посвідчення заповіту земельну частку (пай), а на день відкриття спадщини їй був виданий державний акт на право приватної власності на землю.

За змістом ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини спадкоємцями.

У разі спору тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін правочину суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з аналізу положень норм ст.ст.213 та 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст.

При цьому ч.2 ст.213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2, складаючи заповіт на користь ОСОБА_1, станом на 25 лютого 2002 року мала право на земельну частку (пай) площею 3.37 га, що знаходиться на території Шершенецької сільської ради, яке було трансформоване внаслідок виділення їй земельної ділянки в натурі та видачі державного акту на право приватної власності на землю.

Відповідно до ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, якій можуть йому належати в майбутньому.

Тому суд вважає, що даний заповіт дійсно викликає питання у спадкоємця і має суперечливий характер щодо складу спадкового майна, яке підлягає успадкуванню, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне уточнити його зміст (здійснити його тлумачення).

Отже, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що заповіт, посвідчений 25 лютого 2002 року секретарем Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №12, складений ОСОБА_2, яка померла 14 грудня 2015 року, слід тлумачити як виявлення її волі заповісти позивачеві ОСОБА_1 належну їй на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД №001699 від 23 березня 2004 року, виданого на підставі розпорядження Кодимської районної державної адміністрації №64 від 28 січня 2004 року, земельну ділянку площею 2.56 га. з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області.

Відтак, враховуючи, що таке тлумачення заповіту не виходить за межі заповідального розпорядження зробленого ОСОБА_2, позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області про тлумачення змісту заповіту задовольнити.

Витлумачити заповіт, складений 25 лютого 2002 року померлою ОСОБА_2, посвідчений секретарем Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі №12, як виявлення волі спадкодавця ОСОБА_2 заповісти позивачеві ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2.56 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області та належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД №001699 від 23 березня 2004 року, виданого відповідно до розпорядження Кодимської районної державної адміністрації №64 від 28 січня 2004 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Сопільняк О.М.