Справа № 442/5710/13-ц
Провадження № 4-с/442/221/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.,

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дрогобичі справу за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про визнання дій державного виконавця Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документа, зобовязання до вчинення дій,

встановив:

ПАТ «Львівгаз» звернулося до суду зі скаргою, в якій просить: визнати дії державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області неправомірними; скасувати постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу; зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження на підставі судового наказу.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист у справі №442/5710/13-ц про стягнення заборгованості за спожитий газ з ОСОБА_1. 29.09.2014 року державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову № 40639688 про повернення виконавчого документу стягувачу. Постанова стягувачу не надходила та про таку стало відомо лише з відповіді на відповідний запит, який отримано 13.02.2017 року. На підставі наведеного просить скаргу задоволити, оскільки вважає останню безпідставною та неправомірною, так як державним виконавцем не було вжито усіх заходів для примусового виконання рішення суду, чим порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Представник скаржника в судове засідання не зявився, згідно поданої скарги просить розглядати скаргу у його відсутності.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився.

У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали скарги та судового наказу №442/5710/13-ц з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (ст.384 ЦПК України).

Відповідно ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згадана постанова в матеріалах справи відсутня та Дрогобицьким міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Львівській області не надано доказів направлення стягувачу ПАТ «Львівгаз» згаданої постанови.

Як встановлено судом, постановою державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області № 40639688 від 29.09.2014 року про повернення виконавчого документу стягувачу в межах виконавчого провадження виконавчого документу №442/5710/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 повернено стягувачу на тій підставі, що у боржника відсутнє майно.

Частиною 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент відкриття та здійснення виконавчого провадження, передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент відкриття та здійснення виконавчого провадження, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»).

З наведеного випливає, що державний виконавець зобовязаний вживати, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», заходи для виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент відкриття та здійснення виконавчого провадження, про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Поряд з цим, представник Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області не представив суду жодних доказів обґрунтованості прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно із ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова винесена без дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження», без належної мотивації прийнятого рішення, заінтересованою особою не подано жодних належних доказів, які б свідчили про вжиття усіх, передбачених Законом, заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на ст.129-1 Конституції України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, державним виконавцем не було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому такі дії є неправомірними.

Щодо вимог скарги про зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження, то суд враховує вимоги ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання. Аналогічне положення було передбачено ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Як роз`яснено Вищим спеціалізованим судом України у постанові пленуму №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (п.18).

Отже, заявлена вимога про зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження не ґрунтується на вимогах закону та є передчасною, оскільки у цій частині заявник вимагає судового захисту заздалегідь не порушеного права, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 208-210, 383-389 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

ухвалив:

Cкаргу задоволити частково.

Визнати дії державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу № 40639688 від 29.09.2014 року - неправомірними.

Постанову державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачу № 40639688 від 29.09.2014 - скасувати.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Хомик А.П.