ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1890/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Заболотній Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТОВ „КЕЙ-КОЛЕКТ", 3-тя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович про визнання договору іпотеки недійсним, скасування запису про право власності у Державному реєстрі, визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ТОВ «Кей-Колект», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович про визнання договору іпотеки № 25727 недійсним та скасування запису, щодо реєстрації прав власності на майно за ТОВ «Кей-Колект» та реєстрацію права власності на майно за позивачем.

В обґрунтування поданого позову зазначила, що перебувала у шлюбі із ОСОБА_3, який в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором уклав Договір іпотеки № 25727 від 13.10.2006 року. Згоди на укладення договору іпотеки позивач не надавала. Крім того, зазначила, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 18.02.2009 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, а рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.04.2009 року про поділ спільного майна подружжя, суд визнав за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Вказує також на зареєстрованих неповнолітніх дітей у квартирі.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали на просили їх задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування безпідставності заявленого позову, вказує на обізнаність позивача про укладення договору іпотеки, з огляду на наявність в матеріалах справи у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 згоди дружини ОСОБА_3 -ОСОБА_2 на укладення договору іпотеки №25727 від 13 жовтня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-1-2852 між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк». Представником додано до суду рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Третя особа в судове засідання не з'явився, заяв чи клопотань до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не надходило.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, що 13.10.2006 року ОСОБА_3 уклав з АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») кредитний договір №0. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №0 від 13.10.2006 року ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали Іпотечний договір №25727 від 13.10.2006 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно - чотирикімнатна квартира, загальною площею -140,10 м2, житловою площею - 75,10 м2, що належить Іпотекодавцю на праві власності.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав. В порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 47499,22 дол. США, що за офіційним курсом НБУ.

Судом встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до Договору факторингу №1 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги до ОСОБА_3 за зобов'язаннями по кредитному договору №0 від 13.10.2006 року та іпотечним договором № 25727 від 13.10.2006. Вказані договори не визнано недійсними, вони не розірвані, а тому є обов'язковими до виконання.

Як вбачається, вимогу про визнання іпотечного договору недійсним ОСОБА_2 мотивувала тим, що вона не надавала своєї згоди на укладання договору іпотеки №25727 від 13.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, про існування даного договору вона не знала. Вважає, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути передане у іпотеку лише за згодою усіх співвласників.

Однак, такі доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, вони спростовуються встановленими судом обставинами та доказами наявними у матеріалах справи з огляду на наступне.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з частинами першою - третьою, п'ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу .

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд з'ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до п.2.1 кредитного договору у забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 банк прийняв у заставу нерухомість згідно договору іпотеки № 25727 від 13.10.2006 року.

У ході розгляду Апеляційним судом міста Києва справи № 753/20233/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним було витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 належним чином завірену згоду дружини ОСОБА_3- ОСОБА_2 на укладення договору іпотеки №25727 від 13 жовтня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-1-2852 між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк».

Судом апеляційної інстанції було призначено судову почеркознавчу експертизу. Так, відповідно до висновку експертів КНІДСЕ від 26.07.2017 року за №7364/7365/17-32 за результатами проведення судово - почеркознавчої експертизи підписи від імені ОСОБА_2 у графі «підпис» у заяві від 13.10.2006 року на ім'я начальника третього Київського управління КРД АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4 на одержання ОСОБА_3 кредиту в АКІБ «УкрСиббанк» в сумі 140 000 дол. США. та у графі «підпис» у заяві від 13.10.2006 року ОСОБА_2 на укладення договору іпотеки №25727 посвідченої нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 виконано ОСОБА_2

Судом встановлено відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідально до ч.3-4, ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб допитаних в якості свідків, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи вимови у прийнятті.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що недійсність правочину, яку просить визнати позивач, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, тому в задоволенні частини позову про визнання договору іпотеки №25727 від 13.10.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та АКІБ „УкрСиббанк", недійсним необхідно відмовити. Оскільки інші вимоги є похідними від вказаної, тому і в задоволенні інших вимог необхідно відмовити.

Згідно ст.79; 88 ЦПК України у випадку відмови у задоволенні позову суд відмовляє у вимозі про стягнення судового збору.

Керуючись ст.10; 11; 57-59; 60; 79; 88; 169; 209; 213-215 ЦПК України, на підставі ст.6; 11; 202-203; 215; 526; 626-628; 638 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТОВ „КЕЙ-КОЛЕКТ", 3-тя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович про визнання договору іпотеки №25727 від 13.10.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та АКІБ „УкрСиббанк", недійсним, скасування запису №15244153 про право власності ТОВ „КЕЙ-КОЛЕКТ" на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнання права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, стягнення 1 653 грн. 60 коп. судового збору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :