Справа № 442/5953/15 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/290/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Левик Я.А..

секретаря: Бадівської О.О.

за участю:представника ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року в позові відмовлено.

Дане рішення оскаржила представник ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу, у якій вказує, що суд помилково застосував встановлену Законом позовну давність до правовідносин, що склалися між сторонами. Зазначає, що відповідачу надано кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну карту №411404 строк дії котрої до 30.06.2013 року, в подальшому відповідачу у звязку з закінченням дії кредитної карти для обслуговування кредитного ліміту по кредитному договору від 24.12.2009 року перевипущено кредитну карту та видану карту №039140 зі строком дії до 31.01.2014 року котра отримана відповідачем. Звертає увагу, що позивач звернувся до суду в межах позовної давності, оскільки кредитний договір діяв до 20.08.2015 року, що підтверджується квитанціями поштового відправлення. Окрім того апелянт вказує, що відповідно до розрахунку про заборгованість та виписки про рух коштів останній платіж відповідачем внесений 13.08.2012 року на суму 100 грн., а не в 2010 році, як помилково встановлено судом в рішенні, та відповідно частково погашена поточна заборгованість по кредиту, що відображено в розрахунку про заборгованість, й відповідно здійснено переривання позовної давності за ст. 264 ЦК України. Зазначає, що оскільки кредитним договором встановлено, що відповідач повинен був внести черговий місячний платіж до 28 числа місяця, то через невнесення на картковий рахунок чергового місячного платежу в зазначене число місяця, то виникає прострочена заборгованість. 30 вересня 2012 року відповідачем порушено умови зобовязання та не внесено черговий щомісячний платіж по кредитному договору в розмірі 38,85 грн. Звертає увагу, що позивачем не пропущено позовну давність, оскільки право на позов виникло з 01.10.2012 року через несплату відповідачем чергового платежу, строк повернення котрого настав до 30.09.2012 року, а позивач звернувся до суду 20.08.2015 року, що підтверджується датованим штемпелем на квитанції про відправлення позову.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 24.12.2009 р. ОСОБА_3 була підписана анкета-заява про отримання кредиту в сумі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. (а.с 7)

ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у відповідній заяві.

Кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані ПАТ КБ «Приватбанк» відповідачеві, які він використав за цільовим призначенням.

Відповідно до п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до п.6.5 умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.6.6 умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п.8.6 умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Судом встановлено, що після укладення договору, відповідач своїх зобов'язань за вказаним договором не виконував в повному обсязі, здійснював платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів нерегулярно, кредит і відсотки на даний час не повертає, у звязку із чим станом на 03.08.2015 р. виникла заборгованість за кредитом згідно представленого суду розрахунку в сумі 7 318,23 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 315,64 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 3597,91 грн., заборгованості за пенею та комісією 2580 грн., а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил банківських послуг 500 грн. фіксованої частини та 324,68 - процентної складової. (а.с. 5-6).

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 подав в районний суд заяву, у якій просив застосувати строки позовної давності. (а.с. 32)

Згідно п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» районний суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Вищенаведена правова позиція викладена також в Постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Матеріалами справи встановлено, що згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.12.2009 року, ОСОБА_3 13.08.2012р. здійснював погашення за наданим кредитом у розмірі 100 грн. (а.с. 6)

Статтею 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Окрім того колегія суддів звертає увагу, що згідно правової позиції висловленій в Постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Оскільки кредитним договором встановлено, що відповідач повинен був внести черговий місячний платіж до 28 числа місяця, то через невнесення на картковий рахунок (кредитну карту) чергового місячного платежу в зазначене число місяця, то виникає прострочена заборгованість. 30 вересня 2012 року відповідачем порушено умови зобовязання та не внесено черговий щомісячний платіж по кредитному договору в розмірі 38, 85 грн., що підтверджено в розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.12.2009 року, станом на 03.08.2015р. (а.с. 6)

Таким чином банком не пропущено позовну давність, оскільки право на позов виникло з 01.10.2012 року через несплату ОСОБА_3 чергового платежу, строк повернення котрого настав до 30.09.2012 року, а позивач звернувся до суду 20.08.2015р., що підтверджується штемпелем на квитанції про відправлення позову.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення законів та обставини справи уваги не звернув та не надав їм належної оцінки. Разом з тим, вони мають важливе значення для правильного вирішенні справи.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції не зясував належним чином фактичних обставин справи, чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги й заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, що мало суттєве значення для правильного вирішення спору.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо відмови у стягненні заборгованості.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач користувався карткою та строк дії закінчився 01/14 (а.с.53-54)

Окрім того відповідач судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що його дружина проводила платежі після отримання вимоги банку щодо погашення заборгованості по кредиту та визнав вимоги частково.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що районний суд на вищенаведені норми закону та обставини справи уваги не звернув, а тому приходить до висновку що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2015 рокуслід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково та стягнути ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 4608грн28 коп. , що складає 315грн 64коп заборгованість за кредитом+ 3597грн 91 коп(-7,99) заборгованість за процентами + штрафи:500 грн фіксована частина + 195грн.28 коп -процентної складової за кредитним договором № б/н від 24.12.2009 року.

Матеріалами справи встановлено, що при поданні позовної заяви ПАТ «Приватбанк» оплачено у розмірі 243 грн.60 коп:62% та при поданні апеляційної скарги 267грн 96 коп.,:62% що підтверджується платіжними дорученнями та судові витрати в сумі 300 грн. за оголошення в газеті «Високий замок» загальна сума 811 грн 56 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві- пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 4 608 грн. 28 коп., а тому в силу вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути судовий збір в розмірі 621 грн. 48 коп. ( 267грн 96 коп.,:62% + 243 грн.60 коп:62%+ 300 грн)

Згідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.12.2009 року у розмірі 4 600 грн. 84 коп. та судові витрати у розмірі 621грн. 48 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді