Справа № 127/2-458/2011 Провадження № 22-ц/772/1407/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 59Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Рибчинського В.П.

Суддів: Голоти Л.О., Панасюка О.С.

При секретарі: Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2013 року у справі за поданням державного виконавця Вишенського відділу Державної виконавчої служби Вінницького МУЮ ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобовязання ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою державного виконавця Вишенського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 11 лютого 2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 19 жовтня 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованість на загальну суму 10416, 99 дол. США.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2013 року задоволено подання державного виконавця, обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання ним зобовязань, що виникли на підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці №2-458-2011 від 14.06.2011 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2013 року та постановити нову ухвалу якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2013 року вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали виконавчого провадження ВП № 50111274, додані до подання, свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього згідно рішення суду, що набрало законної сили та виконується в порядку, визначеному ЗУ «Про виконавче провадження». Вжиті державним виконавцем заходи, спрямовані на виконання рішення суду, не досягли бажаного результату, станом на 04 грудня 2013 року рішення суду не виконано. Зважаючи на зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що необхідно тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника до виконання зобов'язань.

З висновками суду першої інстанції про наявність підстав для встановлення боржнику ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України колегія суддів погоджується, вважає викладені висновки такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 377-1 ЦПК України встановлено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Як вбачається з матеріалів справи, у Вишенському відділі ДВС Вінницького МУЮ виконавче провадження ВП № 31463597 з виконання виконавчого листа № 2-458 виданого 11 квітня 2012 року Ленінським районним судом міста Вінниці, про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на загальну суму 92716,21 грн.

Постановою державного виконавця від 11 лютого 2012 року відкрито виконавче провадження № 31463597 та встановлено строк добровільного виконання, копію якої направлено сторонам.

З метою виявлення майна та доходів боржника державним виконавцем направлялися запити до відповідних установ.

В результаті здійснення виконавчих дій щодо виявлення майна боржника, державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частки квартири в м. Вінниці по вул. Стахурського, 26/73, що підтверджується довідкою КП «ВМБТІ» № 5597 від 06.12.11 року.

Також встановлено, що за боржником зареєстровано автомобіль IRAN-KHORDO SAMAND LX 1.6., 2007 року випуску, на який накладено обмеження та оголошено в розшук.

Згідно актів державного виконавця від 14.06.2013 року, 25.07.2013 року, 20.08.2013 року, 09.10.2013 року, останнім неодноразово було здійснено вихід за адресою м. Вінниця вул. Стахурського, 26/73, для перевірки майнового стану боржника, при цьому двері квартири відкривала матір боржника, яка відмовлялася пустити державного виконавця в квартиру для перевірки майнового стану боржника.

Судом установлено, що державним виконавцем вчинені необхідні дії для встановлення майна боржника, за рахунок якого можуть бути виконані рішення судів. В той же час боржником ОСОБА_2 не вчинено необхідних дій, що свідчать про намагання останнього виконати судове рішення що набрало законної сили.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не встановлено, чи дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобовязання повністю чи частково.

Неприйнятними є доводи апеляційної скарги про часткове погашення заборгованості ОСОБА_2 шляхом відрахувань із заробітної плати, оскільки, на час розгляду подання державного виконавця та прийняття судового рішення ОСОБА_2 борг не сплачував, а звернення стягнення на заробітну плату розпочато лише з травня 2016 року, у примусовому порядку, відповідно ці докази не були предметом дослідження у суді першої інстанції, та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду в апеляційному порядку.

Враховуючи відсутність з боку боржника ОСОБА_2 дій, що свідчили б про намагання останнього виконати рішення суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріали виконавчого провадження свідчать про ухилення боржника від виконання рішень суду про стягнення заборгованості, яка є значною, а тому наявні правові підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України - до виконання вищевказаних зобов'язань, з метою захисту прав стягувача у виконавчому провадженні.

Доводи апелянта про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена без посилання на норму Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2013 року.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду подання без участі державного виконавця, оскільки, неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01 лютого 2013 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що ним допущено порушення матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення подання.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку , що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_6

Судді: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

Згідно із оригіналом

Головуючий: В.П. Рибчинський