Справа №635/7284/17
Провадження №2-о/635/377/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панас Н.Л.

присяжних - ОСОБА_1

ОСОБА_2

при секретарі - Крилєвській І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с.Покотилівка цивільну справу за заявою Комунального закладу охорони здоров"я "Мереф"янська центральна районна лікарня", зацікавлена особа - ОСОБА_3 про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, -

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2017 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить примусово госпиталізувати ОСОБА_3 до протитуберкульозного закладу, оскільки останній хворіє на заразну форму туберкульозу, але порушує протиепідемічний режим, відмовився від вживання ліків та подальшого обстеження та госпіталізації в стаціонар.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року заява була залишена без руху і заявникові був наданий строк для усунення виявлених в заяві недоліків.

14 грудня 2017 року до суду надійшла заява КЗОЗ "Мереф"янська ЦРЛ" з виправленими недоліками і ухвалою судді від 15 грудня 2017 року заява була прийнята до провадження суду і призначена до розгляду у судовому засіданні на 18 грудня 2017 року.

Представник заявника у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Заявлені вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі.

Зацікавлена особа у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

Як вбачається з медичного висновку про необхідність примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на амбулаторному обліку в протитуберкульозному відділенні КЗОЗ "Мереф"янська ЦРЛ" з 20.05.2014 року. Під час обстеження ОСОБА_3 був поставлений діагноз: ВДТБ (20.05.14) правої легені (інфільтративний) Дестр+МБТ+М-К+резіст І + (HS) Резіст ІІ 0, гіст 0 кат 1 ког 3 (2014), відмовляється від обстеження та лікування, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, потребує примусової госпіталізації (а.с.3).

Аналогічні відомості вбачаються з виписки з амбулаторної карти ОСОБА_3 №437 від 19.12.2017 року (а.с.11).

Рішеннями Харківського районного суду Харківської області від 21 листопада 2014 року та 15 липня 2015 року ОСОБА_3 вже направлявся на примусове лікування до Обласного протитуберкульозного диспансеру №1, але режим госпіталізації порушив, від лікування відмовився, веде бродяжий спосіб життя (а.с.13-14).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» №2586-ІІІ від 05 липня 2001 року, хворі на заразні форми туберкульозу, в тому числі соціально дезадаптовані, із супутніми захворюваннями на хронічний алкоголізм, наркоманію чи токсикоманію, підлягають примусовій госпіталізації до протитуберкульозних закладів та зобов'язані пройти відповідне лікування. У разі ухилення від примусової госпіталізації зазначені особи з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду підлягають розшуку, приводу та примусової госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади.

Примусова госпіталізація осіб, щодо яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється на строк до трьох місяців. Продовження лікування цих осіб здійснюється за рішенням суду на визначений ним строк на підставі висновку лікарської комісії протитуберкульозного закладу.

Статтею 28 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" особи, які хворіють особливо небезпечними та небезпечними інфекційними хворобами або є носіями збудників цих хвороб, відсторонюються від роботи та іншої діяльності, якщо вона може призвести до поширення цих хвороб. Вони підлягають медичному нагляду і лікуванню за рахунок держави з виплатою допомоги з коштів соціального страхування в порядку, що встановлюється законодавством. Такі особи визнаються тимчасово чи постійно непридатними за станом здоров'я до професійної або іншої діяльності, внаслідок якої може створюватися підвищена небезпека для оточуючих у зв'язку з особливостями виробництва або виконуваної роботи.

Особи, хворі на особливо небезпечні інфекційні хвороби, в разі відмови від госпіталізації підлягають примусовому стаціонарному лікуванню, а носії збудників зазначених хвороб та особи, які мали контакт з такими хворими, обов'язковому медичному нагляду і карантину у встановленому порядку.

Статтею 19 Закону України " Про захист населення від інфекційних хвороб" встановлено, що особи, які хворіють на інфекційні хвороби чи є бактеріоносіями, мають право на:

безоплатне лікування у державних і комунальних закладах охорони здоров'я та державних наукових установах;

отримання достовірної інформації про результати медичного огляду, обстеження та лікування, а також на отримання рекомендацій щодо запобігання поширенню інфекційних хвороб;

звернення до суду з позовами про відшкодування шкоди, заподіяної їх здоров'ю та (або) майну внаслідок порушення законодавства про захист населення від інфекційних хвороб.

У відповідності з вимогами ст.20 зазначеного вище Закону особи, які хворіють на інфекційні хвороби чи є бактеріоносіями, зобов'язані:

вживати рекомендованих медичними працівниками заходів для запобігання поширенню інфекційних хвороб;

виконувати вимоги та рекомендації медичних працівників щодо порядку та умов лікування, додержуватися режиму роботи закладів охорони здоров'я та наукових установ, у яких вони лікуються;

проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження.

Згідно з вимогами ст.22 вищевказаного Закону особи, хворі на інфекційні хвороби, контактні особи та бактеріоносії, які створюють підвищену небезпеку зараження оточуючих, підлягають своєчасному та якісному лікуванню, медичному нагляду та обстеженням. Особи, які хворіють на особливо небезпечні та небезпечні інфекційні хвороби, є носіями збудників цих хвороб або перебували в контакті з такими хворими чи бактеріоносіями, а також хворі на інші інфекційні хвороби у разі, якщо вони створюють реальну небезпеку зараження оточуючих, підлягають лікуванню, медичному нагляду та обстеженням у стаціонарах відповідних закладів охорони здоров'я чи наукових установ.

Порядок госпіталізації, лікування та медичного нагляду за хворими на інфекційні хвороби, контактними особами та бактеріоносіями, умови їх перебування у відповідних закладах охорони здоров'я та наукових установах установлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» госпіталізація це поміщення особи, хворої на туберкульоз, або особи, стосовно якої існує підозра захворювання на туберкульоз, до стаціонарного відділення протитуберкульозного закладу з метою діагностики, лікування чи ізоляції.

Згідно з вимогами статті 10 зазначеного Закону обовязковими умовами проведення протитуберкульозного лікування є: надання письмової інформованої згоди хворого (пацієнта) або його законного представника чи піклувальника на проведення лікування; письмове попередження хворого про необхідність і умови дотримання протиепідемічного режиму.

Відповідно до частини першої статті 11 вказаного вище Закону у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що створює небезпеку зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих.

У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (04.11.1950 року, ратифікована Україною 07.07.1997 року; далі Конвенція) закріплено право на свободу та особисту недоторканність. Конвенційна гарантія передбачає, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Зокрема, законним є затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань (п. «е» ч. 1 ст. 5 Конвенції). Тобто статтею 5 Конвенції дозволено позбавляти свободи на підставі захисту громадської безпеки та здоровя населення.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_3 порушує протиепідеміологічний режим, чим створює загрозу для оточуючих, а також з метою запобігання поширенню інфекійним захворюванням, суд вважає за можливе задовольнити заяву КЗОЗ "Мереф"янська ЦРЛ" і примусово госпіталізувати ОСОБА_3 до протитуберкульозного стаціонару.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7, 8, 9-11, 263-265, 343-346 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву Комунального закладу охорони здоров"я "Мереф"янська центральна районна лікарня", зацікавлена особа - ОСОБА_3 про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу задовольнити повністю.

Примусово госпіталізувати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Комінтерна, 2 "а"/2, строком на два місяці до Державної установа "Покровська виправна колонія (№17)" для продовження лікування.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Після набрання рішенням законної сили надіслати рішення відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони майна ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Харківської області.

Апеляційна скарга подається у письмовій формі протягом тридцяти днів зі дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.Л.Панас

Присяжні ОСОБА_1

ОСОБА_2