АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка СергіяАнатолійовича, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 серпня 2017 року

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з вказаним позовом, який обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її троюрідна сестра ОСОБА_5,після смерті якої приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А. відкрито спадкову справу за заявою ОСОБА_4 та видано останній свідоцтво про право на спадщину за законом. Про смерть сестри її стало відомо у лютому 2015 року і 3 червня 2015 року вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після її смерті. Однак, її було відмовлено у прийнятті заяви,за пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Зазначила, що шестимісячний строк для прийняття спадщини нею було пропущено з поважних причин, оскільки вона має серйозні проблеми зі здоров'ям, потребувала та потребує тривалого лікування.

Просила визначити її додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після смерті її троюрідної сестри ОСОБА_5. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 4 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд першої інстанції помилково встановив ту обставину, що суд безпідставно не прийняв до уваги її доводи щодо поважності пропуску строку для прийняття спадщини за станом здоров'я та зовсім не сприяв їй у забезпеченні доказів для ухвалення справедливого судового рішення і без проведення їй судової медичної експертизи дійшов до необґрунтованого висновку про те, що вона за станом здоров'я мала можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивачка вважає також, що оскільки вона не має юридичної освіти, є пенсіонером та хворою людиною, пропуск нею строку для звернення до нотаріальної контори пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні позивачка доводи апеляційної скарги підтримала, з підстав в ній викладених та просила її задовольнити.

Представник відповідачки - ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечував та вважав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону,просив залишити його без змін,а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач приватний нотаріус не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений за законом належно, його неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін,або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частин першої та другої статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 103 зворот).

ОСОБА_2 є троюрідною сестрою померлої ОСОБА_5 і, таким чином, належить до п'ятої черги спадкоємців за законом . 03 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С. А.із заявою про прийняття спадщини після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 (а.с. 135 зворот). 03 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С. А. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, зокрема на підставі статті 49 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у зв'язку із пропуском ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини (а.с. 30). Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження своїх доводів про поважність пропуску строку для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 позивачка не надала належних доказів,а саме що за станом здоров'я вона була позбавлена можливості вчасно дізнатися про смерть сестри та в установлений законом шестимісячний строк звернутись з заявою про прийняття спадщини на її майно. Відсутність ж інформації до лютого 2015 року про смерть спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_1 року та про проживання позивача (без реєстрації) в іншому населеному пункті, суд вважав не є правовими підставами для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Судом встановлено, що у період з 01 березня 2014 року до 29 травня 2015 року позивачка проживала (без реєстрації) в с.Сальне Ніжинського району Чернігівської області і про смерть сестри її стало відомо у лютому 2015 року, тобто за місяць до закінчення 22 березня 2015 року шестимісячного строку для прийняття спадщини, проте навіть до спливу шестимісячного строку вона заяву про прийняття спадщини не подала, з огляду на що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона почала збирати для подачі заяви документи та є людиною юридично необізнаною не грунтуються на законі та є нікчемними. Відповідно до абзаців 1 та 6 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з частинами 1-3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України ( в редакції 2004 року,який діяв на час ухвалення рішення), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76ЦПК України (в ред. 2004р), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1-3 статті 89цього ж ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому,так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви ОСОБА_2 додано ксерокопії консультативного висновку спеціаліста від 09.09.2015 року (ас. 24), виписку з історії хвороби хворого № 8179 і зазначенням надходження 05.04.2002 та датою виписки 18.04.2002 року (ас. 25), витяг з медичної карти № 974/294 стаціонарного хворого ОСОБА_2 з датою госпіталізації 19.04.2002 року та датою виписки 01.05.2002 року (ас. 26), діагностичний висновок виданий пацієнту ОСОБА_2 23.12.2008 року (ас. 27), довідка видана ОСОБА_2 про те, що вона знаходилася на лікуванні у відділенні хірургічного лікування порушень ритму серця АМНУ Інституту серцево-судинної хірургії з 14.01.2009 року по 19.01.2009 року (ас. 28), консультативний висновок ДУ «ННЦ «Інститут кардіології ім.акад.М.Д.Стражеска» від 7.08.2014 року про те, що позивачка ОСОБА_2 про консультована стосовно подальшого спостереження лікарями (ас. 29).

Але жоден з цих медичних документів не свідчить про те, що в період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 22 березень 2015 року позивачка за станом здоров'я була неспроможна фізично подати заяву про прийняття спадщини, навіть через поштовий чи інший зв'язок, що не заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року в справі №6-148цс15. Аналогічний правовий висновок містить у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа №6-85цс12) та від 14 вересня 2016 року (справа №6-1215цс16). Приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції,яким суд дав належну правову оцінку і з якою колегія суддів погоджується. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Разом з цим, зазначені вище доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 367 ЦПК України. Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367,368, 374,375, 381-384, 386 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 серпня 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення. Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду, з дня складення повного тексту постанови, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий

Судді: