Номер провадження: 22-ц/785/3355/17
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Управління державної архітектурно-будівельної інспекції Одеської області, про усунення перешкод у користуванні власністю,

встановила:

Позивач ОСОБА_3 19.01.2017 року звернулась до суду з позовом, який вточнила, до ОСОБА_2, третя особа - Управління державної архітектурно-будівельної інспекції Одеської області, про усунення перешкод у користуванні власністю, в якому просить суд зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (АДРЕСА_2) шляхом введення заборони будівництва відповідачем садового будинку на території земельної ділянки позивача, а також зобов'язати відповідача ОСОБА_2 усунути наслідки порушення ним права власності позивача ОСОБА_3 на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (АДРЕСА_2), шляхом демонтажу фундаменту і каркасу будівлі, та відновлення межі земельної ділянки позивача.

Представником позивача разом з позовною заявою надано заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом встановлення заборони здійснення будівельних робіт на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка суміжна з земельною ділянкою позивача та зобов'язання відповідача зупинити будівельні роботи за вказаною адресою на період розгляду справи.

В обґрунтування заяви представник позивача посилається на те, що позивач, ОСОБА_3, є власником земельної ділянки та окремого домоволодіння, що знаходиться на території дачно-будівельного кооперативу (ДБК) імені 1-го Травня за адресою: АДРЕСА_2. Відповідачем, ОСОБА_2, якому на праві спільної часткової власності належить 13/1000 частин у ДБК імені 1-го Травня, що складається з окремого дачного будинку, поряд з будинком позивача розпочато нове будівництво за «Ескізом намірів забудови земельної ділянки», який згідно проекту має бути дерев'яним. Як стверджує представник позивача, вказаний будинок відповідачем будується безпосередньо впритул до будинку позивача, що є порушенням державних будівельних норм (ДБН), зокрема щодо дотримання вимог протипожежної безпеки (ДБН 360-92**), норм інсоляції та санітарних норм , а також, мають місце не лише грубіші порушення вимог ДБН щодо відстані між існуючим об'єктом нерухомості та об'єктом, що будується, а також порушення меж земельної ділянки позивача. На теперішній час відповідач зніс огорожу будинку позивача та залив фундамент під будівництво дачного будинку, при цьому заступив на територію земельної ділянки позивача. Представник також посилається на те, що згоди на будівництво за вказаним проектом забудови, та порушення меж своєї земельної ділянки позивачка у жодній формі не надавала. Таким чином, будівництво розпочате відповідачем ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, поряд з будинком позивача, не відповідає діючим будівельним нормам і суттєво порушує права власності позивача на земельну ділянку та її право користування належним їй житловим будинком. Звернення позивача до Управління архітектури і містобудування Одеської міської ради та Управління державної архітектурно-будівельної інспекції Одеської міської ради, результатів не дало. Управлінням архітектури і містобудування Одеської міської ради скарга позивача була переадресована за належністю до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради для прийняття ним рішення. З урахуванням вищевикладеного, представник позивача вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду на користь позивача, тому з урахуванням зазначених обставин є необхідність у забезпечені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом введення заборони здійснення будівельних робіт за вищевказаною адресою.

Ухвалою суду від 30 січня 2017 року заяву про забезпечення позову було задоволено.

На вказане ухвалу суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 312 ч.1 п.1 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням вимог закону.

Так, судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір стосовно здійснення будівельних робіт на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Представником позивача зроблено посилання та надано до позову договір дарування від 10 травня 2016 року, на підставі якого ОСОБА_2, належить 13/100 часток дачних будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Представником позивача зроблено посилання та надано до позову договір дарування нерухомого майна від 16.12.2004 року, на підставі якого ОСОБА_3 належать дачні будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Представник позивача стверджує, що вказаний будинок відповідачем будується безпосередньо впритул до будинку позивача, що є порушенням державних будівельних норм (ДБН), зокрема щодо дотримання вимог протипожежної безпеки (ДБН 360-92**), норм інсоляції та санітарних норм, а також, мають місце не лише грубі порушення вимог ДБН щодо відстані між існуючим об'єктом нерухомості та об'єктом, що будується, а також порушення меж земельної ділянки позивача, на цей час відповідач зніс огорожу будинку позивача та залив фундамент під будівництво дачного будинку, при цьому заступив на територію земельної ділянки позивача, згоди на будівництво за вказаним проектом забудови, та порушення меж своєї земельної ділянки позивачка у жодній формі не надавала.

Як зазначено в позову представником позивача, ним на підтвердження вказаних обставин надані до суду: копія ескізу намірів забудови земельної ділянки на території ДБК 1-го Травня за адресою: АДРЕСА_1; копія скарги до Управління архітектури і містобудування ОМР від 30.11.2016р.; копія листа Управління архітектури і містобудування ОМР від 09.12.2016р.; копія технічного звіту про топографічно-геодезичні вишукання щодо топографічного знімання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (АДРЕСА_2); копія графічного додатку щодо відновлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1; фотоматеріали місця забудови.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд врахував також практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами виник спір стосовно здійснення відповідачем будівельних робіт на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка суміжна з земельною ділянкою позивача, вказані вимоги про забезпечення позову є співмірними позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, для відновлення прав позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, у зв'язку з чим суд дійшов обґрунтованого висновку, що заява представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Разом з тим судова колегія роз'яснює відповідачу, що за його заявою суд, у наступному, може змінити або скасувати заходи забезпечення позову, у випадку, коли дійде до висновку про обґрунтованість відповідного клопотання.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а вимоги апелянта про скасування вказаної ухвали районного суду не основані на законі і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 312, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко