Справа № 148/1981/16-ц
Провадження №2/148/89/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лавренюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 міської ради Вінницької області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділ Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі Вінницької області про визнання державного акта на право приватної власності на землю недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3, в якому просила визнати недійсними і скасувати державні акти на право власності на земельну ділянку, розташовану по вул. Пестеля, 23 у м. Тульчин загальною площею 0,1133 га, виданих на імя ОСОБА_3, а саме: державний акт серії ЯД № 409774 на земельну ділянку площею 0,036 га, державний акт серії ЯД № 409773 на земельну ділянку площею 0,0353 на та державний акт серії ЯД № 409772 на земельну ділянку площею 0,0416 га. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 послалася на те, що земельна ділянка загальною площею 0,1133 га по вул. Пестеля, 23 у м. Тульчин на підставі державного акта на землю ІІВН № 018669 належала на праві власності її матері ОСОБА_4, яка померла 08.11.2004 року. Після смерті матері право власності в порядку спадкування на вказану земельну ділянку на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.06.2005 року було визнано за її братом ОСОБА_5 та на підставі цього рішення останньому видано три державні акти на спірну земельну ділянку загальною площею 0,1133 га. Дізнавшись про вказане судове рішення та будучи спадкоємицею ОСОБА_4, як і ОСОБА_3, вона оскаржила його в апеляційному порядку та ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10.02.2015 року воно скасоване і ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. Не зважаючи на це вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4, оскільки державні акти про право власності на земельну ділянку, які видані на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.06.2015 року на імя ОСОБА_3 не скасовані.

В ході судового розгляду ОСОБА_6 збільшила позовні вимоги та, крім скасування державних актів на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_3, також просила скасувати державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за останнім, про що подала відповідну заяву (а.с. 125).

Відповідач ОСОБА_3 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 міської ради, в якому просив визнати недійсним державний акт про право приватної власності на землю ІІ-ВН № 018669, виданий 13.02.2003 року ОСОБА_2 міськрадою ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1133 га призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд та скасувати державну реєстрацію за № 848 права власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 послався на те, що спірна земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських будівель була передана у власність його матері ОСОБА_4 ОСОБА_2 міською радою після того, як вона вже не була власником будинку по вул. Пестеля, 23 у м. Тульчин, оскільки 22.11.1994 р. мати подарувала йому належні їй 37/50 частини житлового будинку. Рішення ОСОБА_2 міської ради від 19.09.2002 року, яким у власність ОСОБА_4 передано спірну земельну ділянку скасовано. А тому скасуванню підлягає і державний акт, виданий на його підставі. Після скасування вказаного рішення він звернувся до ОСОБА_2 міської ради та йому як користувачеві надано дозвіл на розробку технічної документації спірної земельної ділянки з метою її подальшої приватизації.

В судовому засіданні представники позивача-відповідача ОСОБА_3 первісний позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Просили задовольнити в повному обсязі первісний позовом. Зустрічний позов не визнали, оскільки вважають, що спірна земельна ділянка є власністю спадкодавця ОСОБА_4 та входить до складу спадкового майна, право на яке має ОСОБА_1 Тому не вбачають підстав для скасування державного акта ІІ-ВН № 018669 на право власності на земельну ділянку, що посвідчує право ОСОБА_4 Також вважають, що ОСОБА_3 пропущено строк позовної давності для оскарження даного державного акта, оскільки він виданий ще в 2003 році. Просили застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити в зустрічному позові.

Представники відповідача-позивача ОСОБА_1 первісний позов не визнали. Вважають, що хоча і рішення, на підставі якого вони видані, скасоване, їх довіритель залишається користувачем спірної земельної ділянки та має право на її приватизацію, а тому підстав для скасування державних актів немає. Підтримали у повному обсязі зустрічний позов. Зазначили, що оскільки скасовано рішення ОСОБА_2 міської ради від 19.09.2012 року про безкоштовну передачу у власність земельної ділянки площею 0.1133 га по вул. Пестеля, 23 у м. Тульчин ОСОБА_4, підлягає скасуванню і державний акт серії ІІ-ВН № 018669, яким це право посвідчується. Вважають, що строк позовної давності ОСОБА_3 не пропущено, оскільки його право власності порушено після скасування 10.02.2015 року рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.06.2005 року про визнання цього права. Крім того, вимога про визнання недійсним оспорюваного державного акта ОСОБА_3 заявлялась в суді у 2015 році при оскарженні рішення ОСОБА_2 міської ради від 19.09.2002 року, однак через неоднозначність судової практики на той час не була вирішена. Просили в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Вінницької області в судове засідання не зявився, надіславши суду заяви (а.с. 129, 130), в яких позовні вимоги як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом визнаються в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутність.

Представник третьої особи без самостійних вимог на боці відповідача за зустрічним позовом Відділу держгеокадастру у ОСОБА_2 районі Вінницької області не зявився в судове засідання з невідомих причин, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення представників позивача-відповідача, представників відповідача-позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН №018669, виданого 13.02.2003 року, судом встановлено, що на підставі рішення 5 сесії 4 скликання ОСОБА_2 міської ради від 19.09.2002 року ОСОБА_4 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1133 га в межах згідно з планом по вул. Пестеля, 23 у м. Тульчин для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 848. З плану зовнішніх меж земельної ділянки вбачається, що до складу земельної ділянки загальною площею 0,1133 га входить три земельних ділянки площею 0,0416 га., 0, 0352 га та 0, 0365 га (а.с. 20).

З копії свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 249552, виданого 08 листопада 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_2 районного управління юстиції Вінницької області, судом встановлено, що ОСОБА_4 померла 08 листопада 2004 року (а.с.9).

Згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 червня 2005 року за ОСОБА_3 визнано право власності на присадибну земельну ділянку площею 0, 1133 га, що належала на праві приватної власності його матері ОСОБА_4, яка померла 08.11.2004 року, за державним актом на землю ІІ-ВН №018669 від 13.02.2003 року і знаходиться за адресою: вул. Пестеля, 23, м.Тульчин, Вінницька область (а.с.15).

Встановлено судом і те, що на підставі вказаного вище судового рішення 24 січня 2008 року ОСОБА_3 видано державні акти на право власності на земельну ділянку, яка розташована по вул.. Пестеля, 23 у м. Тульчин для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд: серії ЯД № 409773 на земельну ділянку площею 0,0352 га, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 16 (а.с. 21), серії ЯД № 409774 площею 0,0365 га, який зареєстровано за № 17 (а.с. 22), серії ЯД № 409772 площею 0,0416 га, який зареєстровано за № 15 (а.с. 23).

Відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 10.02.2015 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 червня 2005 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.(а.с. 16-18).

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 березня 2015 року скасовано п.1.8 рішення 5 сесії 4 скликання ОСОБА_2 міської ради від 19 вересня 2002 року про безкоштовну передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1133 га, призначеної для обслуговування та будівництва житлового будинку і господарських будівель, а також для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Пестеля, 23, м. Тульчин (а.с.58-59).

Відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 27.01.2017 року, яке набуло законної сили з моменту його проголошення, вище вказане рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.03.2015 року скасоване у звязку з невірним застосуванням норми матеріального права та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Скасовано п.1.8 рішення 5 сесії 4 скликання ОСОБА_2 міської ради від 19 вересня 2002 року про безкоштовну передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1133 га, призначеної для обслуговування та будівництва житлового будинку і господарських будівель, а також для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Пестеля, 23, м. Тульчин (а.с. 133-137).

З витягу з рішення № 1496 від 21.04.2015 року ОСОБА_2 міської ради вбачається, що ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в користуванні загальною орієнтовною площею 0,1133 га, в тому числі 0,1133 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у м. Тульчин по вул. Пестеля, 23 на умовах власності (а.с. 60).

Вирішуючи спір, що склався між сторонами, суд виходить з наступного.

Окремими загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, за захистом яких має право звернутися до суду.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Верховним Судом України, у справі від 01.07.2015 року № 6-319цс15 зроблено правовий висновок про те, що оскільки державні акти на право власності є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах , повязаних із правом власності, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

За змістом статті 126 ЗК України (у редакції до 01 січня 2013 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до норм частини третьої ст. 10 та частини першої ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене та встановленні в ході судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами в частині визнання недійсними та скасування державних актів про право власності на земельну ділянку по вул. Пестеля, 23 у м. Тульчин загальною площею 0,1133 га, виданих 24 січня 2008 року на імя ОСОБА_3 та 13.02.2003 року на імя ОСОБА_4 підлягають задоволенню. Так, встановлено, що рішення суду від 15.06.2015 року, на підставі якого за ОСОБА_3 визнано право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, скасоване у звязку з недоведеністю прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_4 Так само як і скасоване в частині безкоштовної передачі ОСОБА_4 у приватну власність спірної земельної ділянки рішення ОСОБА_2 міської ради від 19.09.2002 року, а тому є підстави для визнання недійсними документів, що посвідчують дане право.

Що стосується позовних вимог як за первісним, так і за зустрічним позовом в частині скасування державної реєстрація права власності на спірну земельну ділянку, то вони задоволенню не підлягають, оскільки з набранням даним рішенням законної сили воно підлягає виконанню всіма без виключення юридичними, фізичними особами на всій території України, в тому числі і органами, до компетенції яких віднесено здійснення повноважень щодо реєстрації (перереєстрації), скасування реєстрації прав.

Доводи представників позивача-відповідача ОСОБА_1 про пропуск відповідачем-позивачем ОСОБА_3 строку позовної давності щодо окарження державного акта на землю ІІ-ВН №018669, який видано 13.02.2003 року необґрунтовані. Суд вважає, що право оскаржити вказаний державний акт виникло у ОСОБА_3 після скасування 10.02.2015 року рішення про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку. Крім того, це порушення прав є триваючим, а тому до даних правовідносин строки позовної давності не застосовуються. З огляду на що суд не вбачає підстав для відмови у зустрічному позові з підстави пропуску строку позовної давності.

Задовольняючи обидва позови частково, суд залишає позовні витрати за сторонами.

На підставі викладеного та керуючись ст. 125, 126 Земельного кодексу України (в редакції до 2013 року), ст.ст. 10, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсними та скасувати, видані 24 січня 2008 року на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 червня 2005 року на імя ОСОБА_3 державні акти на право власності на земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану по вул. Пестеля, 23 у м. Тульчин:

серії ЯД № 409774 площею 0,0365 га, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 17, кадастровий № ;01:015:0007;

серії ЯД № 409773 площею 0,0352 га, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 16, кадастровий № ;01:015:0006;

серії ЯД № 409772 площею 0,0416 га, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 15, кадастровий № ;01:015:0005.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати державний акт про право власності на землю ІІ-ВН № 018669, виданий 13 лютого 2003 року ОСОБА_2 міською радою Вінницької області ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1133 га по вул. Пестеля, 23 у м. Тульчин, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 848.

Судові витрати залишити за сторонами.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Л.А. Штифурко