АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/137/15-ц Номер провадження 88-ц/786/4/17 Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

при секретарі: Радько О.М.

за участі адвокатів: ОСОБА_2, ОСОБА_3

позивача ОСОБА_4

відповідча ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві заяву ОСОБА_5 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами

рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року

у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, територіальної громади в особі Полтавської міської ради, за участю третьої особи Першої Полтавської державної нотаріальної контори, про встанолення факту проживання зі спадкодавцем.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, ??

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради та просила встановити факт її проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, починаючи з січня 2007 року, з ОСОБА_7, який помер 24 жовтня 2014 року та визнати її спадкоємцем четвертої черги. Свої вимоги мотивувала тим, що встановлення даного факту їй потрібно для оформ-лення спадщини після померлого ОСОБА_7, як спадкоємиці четвертої черги.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 березня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_5 Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2015 року в задоволенні вказаного позову ОСОБА_4 ?? відмовлено в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Скасовано рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2015 року. Ухвалено по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_4 з січня 2007 року по 24 жовтня 2014 року як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Визнано ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої черги за законом після померлого 24 жовтня 2014 року ОСОБА_7

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року залишено без змін.

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до апеляційного суду Полтавської області з заявою про перегляд рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Нововиявленою заявник вказала ту обставину, що ОСОБА_4 систематично зверта-лась до Управління соціального захисту населення, як одинока особа, для отримання житлової субсидії в період часу з 2005 року по даний час. При цьому зазначала, що 12 січня 2017 року Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, на запит її представника адвоката ОСОБА_2 надано відповідь, що ОСОБА_4 з 2005 року і по даний час є отримувачем житлової субсидії за своїм місцем проживання.

Вважає дану обставину нововиявленою, оскільки отримання житлової субсидії ОСОБА_4 в період часу з 2005 року спростовує факти, покладені в основу рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року, стосовно того, що позивач проживала однією сімєю з ОСОБА_7, в тому числі за його місцем проживання, та мала з ним спільний бюджет.

Окрім того, як нововиявлену обставину, на спроствування того, що ОСОБА_4 здійснювала оплату за комунальні послуги по квартирі ОСОБА_7, заявник надає лист-відповідь ПАТ «Полтавагаз» від 10 січня 2017 року, згідно якого з ОСОБА_7 укладений договір по наданню послуг з газопостачання та оплата коштів за спожитий природний газ здійснювалась ним через банк «Мегабанк», з яким останній був у договірних відносинах та відповідно до Договору №432 МП банківського рахунку фізичної особи від 10 грудня 2007 року, оплачував усі комунальні послуги через банк.

Нововиявленою обставиною ОСОБА_5 вважає також пояснення ОСОБА_8, оскільки їй не було відомо, що ОСОБА_7 постійно з ним спілкувався, вони разом займалися спортом, він запрошував ОСОБА_8 до своєї квартири, і останньому було відомо, що ОСОБА_7 був одиноким та дружини не мав.

Також зазначала, що їй не було раніше відомо про інформацію, наявну в амбулаторній медичній картці ОСОБА_7, як зокрема і про місцезнаходження даної медичної картки, відповідно до записів якої, останній 23 жовтня 2014 року самостійно звернувся до лікаря, а до цього не звертався та не лікувався. Записи лікаря в картці повністю спростовують неправдиві свідчення свідків, самої ОСОБА_4 та вказують на невірність висновків суду у рішенні від 02 грудня 2015 року.

В звязку з цим просила переглянути за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року, скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні її позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, доводи заяви про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, за нормами ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно п. 1 ч. 2 зазначеної статті підставами для перегляду рішення, ухвали суду у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦПК України розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами без задоволення.

Згідно роз'яснень, наведених у пункті 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, - це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Судом першої інстанції вірно встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_7 помер 24 жовтня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №278943, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. За життя ОСОБА_7 заповіту не залишив.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 пояснили суду, що їм невідомо про той факт, що нині покійний ОСОБА_7, який помер в 2014 році проживав з жінкою в останні роки життя.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 повідомили суду, що ОСОБА_4 та нині покійний ОСОБА_7 проживали разом з 2007 року як чоловік та дружина та вели спільне господарство.

Також судом встановлено, що згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 липня 2015 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5 є племінницею ОСОБА_7, який помер 24 жовтня 2014 року, тобто спадкоємицею за правом представлення.

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своєчасно звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, з огляду на те, що ОСОБА_5 є спадкоємцем другої черги, тому підстави для встановлення юридичного факту проживання ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, який помер 24 жовтня 2014 року, та визнання її спадкоємцем четвертої черги відсутні, оскільки встановлення даного факту не матиме для позивача юридичних наслідків.

Задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, та, скасовуючи рішення районного суду, апеляційний суд виходив з того, що оскільки заявлений позов містить вимогу лише про встановлення факту, який має юридичне значення, суд першої інстанції безпідставно вдався до передчасного визначення існування юридичних наслідків, фактично давши оцінку наявності права на спадкове майно у сторін, що в межах даного спору є неприпустимим.

Ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд апеля-ційної інстанції виходив з того, що на підтвердження своїх позовних вимог, ОСОБА_4 посилалася на те, що влітку 2006 року вона познайомилася з ОСОБА_7 та після новорічних свят у 2007 році вони вирішили проживати разом. З весни по осінь вони проживали у неї в приватному секторі, вирощували картоплю, помідори, огірки та інше, а восени переїжджали на квартиру до ОСОБА_18 та жили у нього до весни. Зважаючи на те, що вони були одинокими людьми похилого віку, відкладали кошті на рахунок у ПАТ «Надра Банк». Тобто, фактично проживали однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели сумісне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, були пов'язані сумісним побутом.

Також, вказувала, що займалася похованням ОСОБА_7 та отримала в пенсійному фонді допомогу на поховання як його громадянська дружина.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що позивач надала суду копію видаткової накладної №1 від 20 грудня 2012 року, згідно якої вбачається, що ОСОБА_4 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 придбали в цей день телевізор «Самсунг» за 19899, 00 грн.; копії розрахункових книжок, виписаних на імя ОСОБА_7 по сплаті комунальних послуг, які здійснювалися нею (книжки датуються 2009-2015 роками); копію зошита ОСОБА_7, у якому останній занотовував особисті записи щодо грошових розрахунків.

Окрім того, судом апеляційної інстанції взято до уваги свідчення свідків, допитаних на боці позивача, які вказували, що ОСОБА_4 та нині покійний ОСОБА_7 проживали разом з 2007 року як чоловік та дружина та вели спільне господарство.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд визнав позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтованими та доведеними та з цих підстав задовольнив її позов.

Аналізуючи зміст викладених нововиявлених обставин, колегія суддів вважає, що в своїй сукупності вони спростовують доводи ОСОБА_4 щодо факту її постійного проживання разом з ОСОБА_7, з січня 2007 року по 24 жовтня 2014 року, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, з огляду на таке.

За змістом п. 1, ч. 2 ст. 361 ЦПК України необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

В ході розгляду справи судом в порядку ст. 137 ЦПК України за клопотанням заявника з Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Полтаві ради витребувано копії заяв ОСОБА_4 про призначення житлової субсидії, починаючи з 2005 року по 2015 рік; декларації про доходи і витрати ОСОБА_4 за вказаний перыод; акти обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_4 за період часу з 2005 року по 2015 року; рішення Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про надання ОСОБА_4 житлової субсидії, при дослідженні яких встановлено, що ОСОБА_4 з 2005 року і по даний час є отримувачем житлової субсидії за своїм місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. При систематичних зверненнях до Управління соціального захисту населення з метою отримання житлової субсидії в період часу з 2005 року по даний час, ОСОБА_4 повідомляла, що є пенсіонеркою, незаміжньою, доходів членів сімї не має, додаткових джерел для існування не має, постійно проживає за вищевказаною адресою /т. 3 а.с. 109-169/.

Достовірність зазначеної у вказаних документах інформації ОСОБА_4 не заперечувала в своїх поясненнях, наданих в суді апеляційної інстанції.

Звідси вбачається неспроможність наведених позивачкою в обґрунтування своїх позовних вимог обставин, щодо її постійного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, починаючи з січня 2007 року, з ОСОБА_7, який помер 24жовтня 2014 року, та зокрема в період, починаючи з осені до весни кожного року за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_7, а саме в квартирі АДРЕСА_1.

Як на нововиявлену обставину ОСОБА_5 посилалася також на отримане нею рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення її /позивачки/ сина ОСОБА_19 Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, що згідно ст. 61 ЦПК України є безперечним доказом про постійне проживання позивачки у власному будинку за вищевказаною адресою та не потребує додаткових доказів.

Окрім того, вирішуючи спір та ухвалюючи рішення від 02 грудня 2015 року, апеляційний суд Полтавської області взяв до уваги копії розрахункових книжок, виписаних на імя ОСОБА_7, квитанції по сплаті комунальних послуг, які, за твердженням позивачки здійснювала вона. Зазначені копії квитанцій належним чином не завірені, їх оригінальність ніким не засвідчена. В той же час, згідно наданих на адресу суду належним чином завірених ПАТ «Мегабанк» копій банківських документів, встановлено, що ОСОБА_7 був клієнтом Відділення «Полтавське №2» Полтавської філії ВАТ «Мегабанк» з січня 2008 року по жовтень 2014 року та комунальні послуги сплачував особисто через вказаний банк, де також отримував і пенсію та мав заощадження, про які ОСОБА_4 взагалі не було відомо /т. 3 а. с. 103-108/.

Натомість посилання позивачки в позовній заяві на розміщення нею разом з ОСОБА_7 заощаджень у ПАТ «Надра Банк» не підтверджені жодним доказом.

Згідно наданої на виконання вимог ст. 137 ЦПК України копії амбулаторної медичної картки на імя ОСОБА_7, яка була оформлена та зберігалася в Першому поліклінічному відділенні м. Полтави, відповідно до записів якої, ОСОБА_7 22 та 23 жовтня 2014 року самостійно вперше звернувся до лікаря вказаного медичного закладу, до цього часу за медичною допомогою не звертався та не лікувався. Також цього ж дня, тобто 23 жовтня 2014 року був госпіталізований каретою швидкої допомоги в першу міську клінічну лікарню, де 24 жовтня 2014 року помер /т. 3 а. с. 20-21; 81-101/.

Записи лікаря в амбулаторній картці та наведені вище обставини повністю спростовують пояснення ОСОБА_4 та свідчення свідків, допитаних з її боку, щодо довготривалого перебування ОСОБА_7 в лікувальному закладі та вказують на невірність висновків суду у рішенні від 02 грудня 2015 року.

Вказані обставини існували на час розгляду справи, але не були і не не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, разом з тим, могли вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вищезазначені обставини є нововиявленими та такими, що впливають на юридичну оцінку обставин, здійснених судом у рішенні, яке переглядається, а відтак рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення.

Згідно роз'яснень, наведених у п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», у разі скасування у звязку з нововиявленими обставинами ухваленого судом апеляційної або касаційної інстанції нового рішення справа розглядається ними на загальних підставах за раніше поданими апеляційними або касаційними скаргами.

Оскільки статтею 307 ЦПК не передбачено права суду апеляційної інстанції передавати справу на новий розгляд, після скасування судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами при новому розгляді справи суд керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими главами ЦПК щодо апеляційного провадження та провадження у звязку з нововиявленими обставинами. При цьому з урахуванням вимог статті 303 ЦПК апеляційний суд на підставі доказів, поданих особами, які беруть участь у справі, досліджує обставини, що стали підставою для перегляду судового рішення, дає юридичну кваліфікацію фактичних обставин справи і ухвалює відповідне судове рішення у справі.

Не погоджуючись з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2015 року, ОСОБА_4 подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення яким її позов задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовувала тим, що судом першої інстанції, при безумовному доведенні в ході судового розгляду факту її спільного проживання з померлим однією сімєю, не застосовано норми матеріального права, які в даному випадку підлягали застосуванню. Натомість, районний суд безпідставно вдався до трактування юридичної можливості позивача у майбутньому реалізувати своє право на спадщину як спадкоємця четвертої черги.

Колегія суддів, перевіривши законність і оґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

За нормами ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Права члена сімї має одинока особа.

За нормами ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В той же час, на думку колегії суддів, позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження обгрунтуваності її позовних вимог, зокрема не доведено належними та допустимими доказами факт її проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, починаючи з січня 2007 року, з ОСОБА_7, який помер 24 жовтня 2014 року.

При цьому колегія суддів критично оцінює свідчення допитаних в судовому засіданні свідків з обох сторін, оскільки їх не можна визнати повністю обєктивними.

Вищенаведені докази, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, спростовуються нововиявленими обставинами.

Не є переконливим також посилання ОСОБА_4 на факт придбання у грудні 2012 року спільного з ОСОБА_7 майна, зокрема телевізора «Самсунг», оскільки матеріали справи не містять оригіналу видаткової накладної та паспорта на вказаний товар. В копії видаткової накладної, що мається у справі відсутній підпис ОСОБА_7, який би підтверджував отримання ним придбаного товара. За свідченнями, допитаного в судовому засіданні в якості свідка фізичної особи-підприємця, який займався реалізацією зазначеної техніки, ОСОБА_20, прізвища ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до видаткової накладної були внесені ним зі слів, без підтвердження прізвищ осіб паспортними даними.

Окрім того, при заповненні декларації за вказаний період в Управлінні праці та соціального захисту населення з метою отримання субсидії, ОСОБА_4. не були внесені відомості щодо придбання зазначеної коштовної покупки з огляду на її вартість в розмірі 19899 грн.

В свою чергу, причетність ОСОБА_4 до поховання ОСОБА_7, отримання нею свідоцтва про його смерть та разом з цим автоматичного права на одержання в Пенсійному фонді допомоги на поховання не може вважатися беззаперечним доказом факту проживання позивача разом зі спадкодавцем однією сімєю без реєстрації шлюбу більше пяти років.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів, як-то листування, фото, виклики лікаря, підписка на періодичні видання, та таке інше, позивачем не надано.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Разом з тим, оскільки суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 припустився помилкового висновку про те, що ОСОБА_5 є спадкоємцем другої черги, а тому підстави для встановлення юридичного факту проживання ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, який помер 24 жовтня 2014 року, та визнання позивача спадкоємцем четвертої черги відсутні, отже встановлення даного факту не матиме для позивача юридичних наслідків, вказане судове рішення, з урахуванням п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316, 361, 365 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Заяву ОСОБА_5 про перегляд рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року у звязку з нововиявленими обставинами задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підписи/ ОСОБА_21 ОСОБА_22

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.