УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Коротуна В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання нечинними окремих пунктів кредитного договору, зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 09 березня 2006 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав кредитні кошти на загальну суму 54 596,06 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Оскільки боржник належним чином не виконує свої зобов'язання по кредитному договору, заборгованість станом на 01 квітня 2014 року становить 21 591,03 грн.

З огляду на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог банк просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором вилучити у відповідача ОСОБА_6 та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави: автомобіль Daewoo, модель: Nexia, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий авто, номер кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_6, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля та звернути стягнення на предмет застави.

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання нечинними окремих пунктів кредитного договору та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування зустрічних вимог зазначив, що між сторонами було укладено кредитний договір, однак він достроково заплатив 101 484,29 грн, що підтверджується наданими квитанціями, тому просив суд визнати нечинним пункти 2.1.3 та 2.2.7 кредитного договору KRH0AN02000006 від 09 березня 2006 року та зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» провести зарахування до тіла кредиту списаних з рахунку НОМЕР_3 коштів по меморіальним ордерам, визнати зобов'язання за кредитним договором припиненими, та відмовити в задоволенні первісного позову.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року, позов банку задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRH0AN02000006 від 09 березня 2006 року у розмірі 21 591,03 грн згідно із договором застави рухомого майна № KRH0AN02000006від 09 березня 2006 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Daewoo, модель: Nexia, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий авто, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_6, заставна вартість якого становить 57 470,00 грн, шляхом продажу вказаного автомобіля банком з укладенням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу автомобіля з іншою особою-покупцем, із встановленням ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, в порядку встановленому договором, та наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Ухвалено вилучити у ОСОБА_6 та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль Daewoo, модель: Nexia, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий авто, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить йому на праві власності, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення його зустрічного позову та відмову у позові банку.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач ОСОБА_6 неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість в сумі 21591,03 грн, тому банк, як заставодержатель, вправі погасити заборгованість за рахунок заставного майна.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що сторонами погоджено умови кредитного договору, які містять положення про страхування заставного майна, надання кредитних коштів для здійснення страхових платежів, та списання грошових коштів на щорічний страховий внесок.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 09 березня 2006 року між сторонами у справі укладено кредитний договір № KRHОAN02000006.

Згідно з п. 1.1 Договору Банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 54 596,00 грн для купівлі автомобілю, а також у розмірі 18 807,04 грн на сплату чергових страхових платежів.

Відповідно до п.п. 2.2., 2.2.7 Розділу 2 кредитного Договору ОСОБА_6 зобов'язався укласти договори особистого страхування та страхування закладеного майна.

Згідно п. 2.1.3 Кредитного Договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до Договорів Страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7 даного Договору, і доручає Банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно Договорів страхування. Перерахування кредитних коштів Банк зобов'язується провадити у випадку не пред'явлення Позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених Договорами страхування.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між відповідачем та банком укладено договір застави рухомого майна, за яким ОСОБА_6 надав в заставу Банку автомобіль Daewoo, модель: Nexia, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий авто, номер кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У частинах 1 та 2 статті 590 ЦК України зазначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконаю.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду, якщо інше не передбачено законом, або договором застави.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК не виконали обов'язків покладених на них цивільним процесуальним законодавством та не звернули уваги, що початкову ціну предмета застави, виходячи із способу звернення стягнення на нього, мав визначити суд.

Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

РішенняДзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова В.М. Коротун