Провадження №2/521/2676/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18 травня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Поліщук І.О.,
при секретарі Святецькій І.О.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якій, з урахуванням наданої позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог від 21 березня 2017 року, просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 1 748 500 гривень, що є еквівалентом 65 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день ухвалення судового рішення, та проценти за договором позики у розмірі 115 179 075, 00 гривень, а також понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 7250,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 31 липня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача в борг грошову суму у розмірі 65 000,00 доларів США строком до 06.08.2013 року, які відповідач зобовязався повернути з оплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 5% на добу. В підтвердження укладання договору позики відповідач власноручно написав розписку, в якій зобов'язався повернути позивачу борг у розмірі 65 000 доларів США 06 серпня 2013 року з виплатою 5% річних в день від суми боргу. Однак після спливу строку повернення позики, ні сам борг, ні проценти за користування позикою не повернуті у добровільному порядку, позивач вимушений звернутися з наступним позовом до суду.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на задоволенні позову наполягає та просить розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить підпис на повідомленні про власноручне отримання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси, копії позовної заяви разом з додатками. Належне повідомлення відповідача про дату та час судових засідань на 18.04.2017 року о 10 годині 00 хвилин та на 18.05.2017 року о 12 годині 00 хвилин, підтверджується розписками про отримання судових повісток, направлених на адресу місця реєстрації ОСОБА_2, згідно довідки Відділу адреснодовідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області.
Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, та зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 31 липня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача в борг грошову суму у розмірі 65 000 (шістдесят пять тисяч доларів США, які відповідач зобовязався повернути 06 серпня 2008 року. В підтвердження укладання договору позики відповідач ОСОБА_2 власноручно написав розписку, в якій зобов'язався повернути позивачу борг у розмірі 65 000 доларів США 06.08.2013 року з оплатою 5% в день від суми боргу (35%) що складає 22 750 доларів США.
Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України cтроком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України cтрок визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачем розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобовязався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою.
Судом досліджувалася письмова розписка відповідача ОСОБА_2, яка підтверджує факт отримання ним грошової суми в борг від позивача у розмірі 65 000 доларів США та факт того, що сторони погодили оплату процентів за користування грошовими коштами переданими у борг у розмірі 5% від суми в день за період з 31.07.2013 року по 06.08.2013 року тобто за сім днів (35%) та визначили суму процентів яка підлягала до сплати разом з сумою боргу. Розпискою підтверджується узгодження сторонами процентів з користування грошовими коштами за сім днів у сумі 22 750 доларів США.
В контексті статі 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Однак 06 серпня 2013 року, після спливу сьомого дня з дати отримання грошової позики у розмірі 65 000 доларів США, відповідач не повернув борг позивачу, не повернуто позивачу і оговорена договором позики грошова сума за користування грошима за сім днів у розмірі 22 750 доларів США в добровільному порядку.
За таких підстав, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума неповернутої позики у розмірі 65 000 доларів США та сума відсотків за користування позикою з 31.07.2013 року по 06.08.2013 року у сумі 22 750 доларів США, як це передбачено договором.
Також, згідно ст. 536 ЦК України, «за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства».
Частиною першою ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Верховний Суд України у Постанові від 02 липня 2014 року по цивільній справі № 636цс14 висловив правову позицію, у якій зазначив, що у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.
Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Суд вважає, що виходячи з розміру отриманих відповідачем від позивача грошових коштів, користування коштами у даному випадку, з огляду на ч. 2 ст. 1048 ЦП України, не можна вважати безпроцентним.
Проаналізувавши надану позивачем розписку, суд приходить до висновку, що сторонами розмір процентів за користування позикою був встановлений тільки за період визначений у договорі, тобто на сім днів, з 31.07.2013 року по 06.08.2013 року і у конкретизований сумі, а після спливу терміну повернення грошей розмір відсотків між сторонами не визначався, а тому з 06.08.2013 року по 20.03.2017 року (дата уточненого позову), тобто за 1320 днів відповідач має сплатити на користь позивача відсотки за користування чужими грошима на рівні облікової ставки Національного Банку України.
Оскільки розмір процентів був встановлений в укладеному між сторонами договорі позики від 31липня 2013 року, тільки за період з 31.07.2013 року по 06.08.2013 року, то боржник ОСОБА_2 за користування позикою зобовязаний сплатити на користь позикодавця проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 06.08.2013 року по 20.03.2017 року.
Також, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції. Однак позивачем, у даному процесі не заявлено позовних вимог щодо стягнення трьох відсотків річних за правилами ст. 625 ЦК України.
При цьому вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, адже згідно приписів ч. 2 ст. 524 ЦК України Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.
Верховний Суд України у Постанові від 01 березня 2017 року по цивільній справі № 6284цс17 висловив аналогічну правову позицію, у якій зазначив, що … сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу… Ураховуючи умови договору та положення статті 533 ЦК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми боргу, відповідно до умов договору та положень цієї норми, визначену за курсом долара США станом на 9 липня 2015 року на день ухвалення судового рішення, як зазначено у позовних вимогах.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 і суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 7250 (сім тисяч двісті пятдесят) гривень.
Керуючись ст.ст. 58, 10, 11, 15, 5760, 64, 88, 169, 195, 196, 208, 209, 212, 214215, 224226, 228 ЦПК України, ст.ст. 251, 252, 254, 524, 526, 530, 533, 536, 612, 625, 631, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 05.05.2009 року Хмельницьким СМ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, за договором позики від 31липня 2013 року суму боргу у загальному розмірі 2 555 480 (два мільйони пятсот пятдесят пять тисяч чотириста вісімдесят) гривень 90 копійок яка складається з:
суми неповернутої позики у розмірі 1 748 500 (один мільйон сімсот сорок вісім тисяч пятсот) гривень;
процентів за користування позикою встановлених у договорі за період з 31.07.2013 року по 06.08.2013 року у сумі 611 975 (шістсот одинадцять тисяч девятсот сімдесят пять) гривень;
залишку процентів за користування позикою, на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 06.08.2013 року про 20.03.2017 року у розмірі 195 005 (сто девяносто пять тисяч пять) гривень 90 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 05.05.2009 року Хмельницьким СМ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору 7250 (сім тисяч двісті пятдесят) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2, (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 05.05.2009 року Хмельницьким СМ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ІПН НОМЕР_2) на користь держави судовий збір у розмірі 750 (сімсот пятдесят) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом яких постановив його за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку на протязі десяти днів.
В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів.