Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №300/193/17

26.04.2017 смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі судді:

ОСОБА_1 О. А., при секретарі с/з- Балецькому С.М., з участю позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа- Семен ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 07.03.2017 року звернувся в суд з вищезазначеним позовом.

Позов мотивував тим, що 08.03.2014 року близько 19-30 години ОСОБА_3, керуючи технічно- справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito 110 D», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, не забезпечив безпеку дорожнього руху, порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 1.10, 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ALFA ROMEO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2. Внаслідок дорожньо- транспортної пригоди водій автомобіля ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я більше 21 дня. Вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 21.12.2015 року, який набрав законної сили 22.03.2016 року відповідача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.286 ч.1 КК України. Вказаним кримінальним правопорушенням позивачу спричинена матеріальна та моральна шкода у сумі 59 005, 77 гривень та 200 000 гривень відповідно, яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, наполягав на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, вважає його безпідставним.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, ствердив, що позивач не має права на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, власником якого він не являється, а моральна шкода не доведена належними та достатніми доказами, сума заявлена позивачем є необгрунтованою.

Третя особа ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, на виклик суду не з"явився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 21.12.2015 року, який набрав чинності 22.03.2016 року, ОСОБА_3 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, факти, встановлені при розгляді кримінального провадження, є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи.

Тому суд вважає встановленою вину ОСОБА_3 у тому, що він, керуючи технічно- справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito 110 D», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, не забезпечив безпеку дорожнього руху, порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 1.10, 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ALFA ROMEO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2. Внаслідок дорожньо- транспортної пригоди водій автомобіля ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я більше 21 дня.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Висновком експерта №23/254 від 05.06.2014 року підтверджено, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «ALFA ROMEO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, як і його ринкова вартість, становить 20426, 50 гривень (а.с.14-16).

Відповідно до п. 6 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_2 не має права на відшкодування матеріальної шкоди, не відповідає дійсності, з огляду на наступне.

Пунктом 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз"яснено: "враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб)."

ОСОБА_2 керував автомобілем марки «ALFA ROMEO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом серії РАР 677336 виданого Міжгірським МРЕВ 2007 року (а.с.44), свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РЕА 314110 від 06.08.2004 року (а.с.4) та полісу обов"язкового страхування цивільно-правово відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9645631 від 03.02.2014 року (а.с.5).

Таким чином, матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, вина якого встановлена вироком суду, і суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків є доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково- у сумі визначеній висновком експерта №23/254 від 05.06.2014 року.

Стосовно відшкодування моральної шкоди позивачу, суд, оцінивши наявні докази, вважає можливим частково задовольнити вимоги позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №57 від 11.04.2014 року та №134 від 04.06.2014 року (а.с.17-18) в результаті ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я більше 21 дня у вигляді посттравматичного синовіїту правого колінного суглобу, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді ЗТГК, забій легень, ЗЧМТ, струс головного мозку, синці, садна. Дані ушкодження знаходяться в причиновому зв'язку з ДТП, що мала місце 08.03.2014 року в результаті зіткнення автомобілів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 4 ст. 55 Конституції України гарантує право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п.п.8, 9 ч. 2 цієї ж статті, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У звязку із дорожньо-транспортною пригодою позивач зазнав моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю, необхідності тривалого стаціонарного та амбулаторного лікування, хірургічного втручання, та вимушеного пристосування до негативних умов існування (ліжковий режим, залежність від сторонньої допомоги, обмежене спілкування). На відновлення звичного життєвого ритму позивач докладає значних фізичних та психологічних зусиль, відповідач до теперішнього часу не вважає себе винуватим, не пропонував добровільне відшкодування завданої ним шкоди.

При визначенні розміру відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, суд виходить із вимог розумності, виваженості та справедливості, враховує обставини справи, ступінь та тривалість моральних страждань, викладених вище, а також те, що з часу скоєння ДТП пройшло понад 3 роки, глибину, характер та обсяг фізичних, душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, суд вважає обгрунтованою суму відшкодування моральної шкоди в ромірі 25000 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 гривень.

Керуючись ст.ст.3, 55 Конституції України, ст.ст.23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 10, 11, ч.4 ст.61, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України,-суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа- Семен ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20 426 гривень 50 копійок матеріальної шкоди та 25 000 гривень моральної шкоди, а всього- 45 426 гривень 50 копійок шкоди завданої злочином.

У задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Софілканич О. А.