РІШЕННЯ

Іменем України

22.12.2017 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді - Мартинишин М.О.

при секретарі - Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

до ОСОБА_5 районної адміністрації ОСОБА_6 міської ради,

треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8

про визнання права власності на самочинно збудований цегляний гараж,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд, визнати за ними право власності на господарську будівлю гараж площею 37,8 кв.м. на вул. Княгині Ольги, 13 у м. Львові.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 02.07.2000 року їм на праві приватної власності належить квартира № 2 на вул. Княгині Ольги, 13 у м. Львові. Відповідно до наказу департаменту житлового господарства та інфраструктури ОСОБА_6 міської ради від 23.10.2008 року № 533, разом з іншими співвласниками, зняли будинок № 13 з балансу ОСОБА_6 міської ради та оформили на нього права спільної часткової власності. Згідно із відомостями довідки Обласного комунального підприємства ОСОБА_6 обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 05.11.2012 року первинна інвентаризація будівлю гаражу була проведена 21.06.1971 року, а переобладнання цієї будівлі зареєстровано у 1991 році. За будинком № 13 на вул. Княгині Ольги відведена земельна ділянка прибудинкової території площею 581, 6 кв.м., відповідно до рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 народних депутатів від 31.10.1953 року. Згідно із висновком про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж від 12.12.2012 року ПОГ «Гільдія інженерів технічного нагляду за будівництвом обєктів архітектури» встановлена відповідність будівельним нормам будівлі гаражу. Розпорядженням ОСОБА_5 районної адміністрації ОСОБА_6 міської ради від 12.03.2011 року № 114 зобовязано ОСОБА_1 демонтувати самочинно споруджений цегляний гараж. Постановою ОСОБА_6 апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015 року визнано протиправним та скасовано п. 6 вказаного розпорядження, що стосується позивачів. Вважають, що вони на законних підставах володіють та користуються спірним гаражем, тому просять позов задовольнити.

У судове засідання позивачі не зявилися, подали до суду заяву про те, щоб слухали справу у їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі, наполягають на його задоволенні, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник відповідача ОСОБА_5 районної адміністрації ОСОБА_6 міської ради в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій просить заслухати справу у його відсутність, з врахуванням того, що скарг від мешканців сусідніх будинковолодінь щодо спірного гаража в районну адміністрацію не надходило, житловий будинок не перебуває на балансі ОСОБА_6 міської ради та те, що прийняттям ухвали Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016 року по справі К/800/22559/15, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Треті особи - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судове засідання не зявились, подали до суду заяви про те, що ними не заперечуються позов, просять його задовольнити і постановлення такого рішення відповідає їх інтересам, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Враховуючи подані заяви позивачів, відповідача та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на квартиру від 02.08.2000 року позивачам на праві приватної власності належить квартира № 2 на вул. Княгині Ольги, 13 у м. Львові. Наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури ОСОБА_6 міської ради від 23.10.2008 року № 533 «Про зняття з балансу ОСОБА_6 міської ради житлових будинків в яких приватизовано житло» будинок № 13 на вул. Княгині Ольги у м. Львові знято з балансу міської ради. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2015 року оформлено право власності позивачів на 45/100 частки в будинку № 13 на вул. Княгині Ольги у м. Львові та відповідно до витягу такі частки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до довідки ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 05.11 2012 року вказано, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 13 по вул. Княгині Ольги у м. Львові та обмірів кварталу № 617 м. Львова первинна інвентаризація будівлі літ. «Б» проведена 21.06.1971 р., призначення будівлі сарай. Первинна інвентаризація будівлі літ. «В» проведена 03.08.1990 р., призначення будівлі гараж. Переобладнання сараю літ. «Б» в гараж проведено в 1991 році. Згідно з висновком про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта, затвердженого ПОГ «Укрбудінжиніринг» встановлено відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації споруди гаража.

Постановою ОСОБА_6 апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015 року у справі № 4795/13/876 визнано протиправним та скасовано п. 6 розпорядження ОСОБА_5 районної адміністрації ОСОБА_6 міської ради від 12.03.2011 року № 114 «Про знесення самочинних гаражів на вул. Княгині Ольги, 11 , 13», яким районна адміністрація зобовязувала ОСОБА_9 знести гараж.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016 року касаційні скарги ОСОБА_5 районної адміністрації ОСОБА_6 міської ради та ОСОБА_10 залишено без задоволення, а постанову ОСОБА_6 апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015 року про визнання розпорядження незаконним без змін.

Відповідно до ухвали ОСОБА_6 міської ради від 26.05.2016 року № 620 «Про затвердження громадянам проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і технічної документації із землеустрою та передачу у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_1 передана у власність для обслуговування індивідуальних житлових будинків, гаражів та ведення садівництва земельна ділянка площею 561 кв.м., кадастровий номер :07:004:0084 та згідно із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка зареєстрована у Державному реєстрі.

Судом залучено до участі у справі, у статусі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача, співвласників будинку № 13 на вул. Княгині Ольги у м. Львові та співвласників земельної ділянки ОСОБА_7 та ОСОБА_11, які у своїх заявах до суду визнають позовні вимоги позивачів та вказують, що визнання права власності на спірний гараж відповідає їх інтересам.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з визнанням права власності на самочинно збудоване нерухоме майно здійснюється на підставі положень ст. 376 ЦК України з урахуванням ст.ст. 78, 90 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

У відповідності до положень ст.ст.316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності судовий захист права приватної власності громадян може, зокрема, здійснюватися шляхом розгляду справ за позовами про визнання права власності на майно.

Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.331 ЦК України вбачається, що право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952р. до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За таких обставин, суд вважає, що позивачами суду було подано достатні та переконливі докази, які вказують на виникнення у них права власності на будівлю гаража площею 37,8 кв.м. на вул. Княгині Ольги, 13 у м. Львові.

На підставі вищезазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на будівлю гараж площею 37,8 кв.м. на вул. Княгині Ольги, 13 у м. Львові.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мартинишин М.О.