Справа № 364/1391/16-ц
Провадження № 2/364/59/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2017 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участю секретаря Сіваченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в смт Володарка, цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3

про визнання недійсними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Київській області та визнання недійсними договорів оренди землі,

ВСТАНОВИВ :

Позивач у грудні 2016 року звернувся до суду з названим позовом, в якому вказував, що 08.11.2012 року ухвалою Апеляційного суду Київської області було залишено в силі рішення Володарського районного суду Київської області від 17.02.2016 року по справі №364/74/16-ц, яким було задоволено в повному обсязі його позов до Головного управління Держгеокадастру у Київській області. Суд визнав не чинними та скасував накази Головного управління Держгеокадастру у Київській області про втрату чинності наказів на його імя. Згідно відомостей, отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вбачається, що під час розгляду судом зазначеного вище позову Головне управління Держгеокадастру у Київській областівидало накази про передачу в оренду, наказ про затвердження технічної документації землеустрою та передачу в оренду, уклавши договори оренди на наступні земельні ділянки:

- кадастровий номер :07:003:0001, площею 158, 4833 га;

- кадастровий номер :07:006:0001, площею 81,1333 га;

- кадастровий номер :09:006:0009, площею 25,3404 га.

Вважаючи, що накази про передачу в оренду земельних ділянок на імя ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та укладені договори оренди є незаконними, просив суд:

- визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Київській області:

№10-9864/36-15-сг від 16.12.2015 року,

№10-8287/36-15-сг від 02.12.2015 року,

№10-8288/36-15-сг від 02.12.2015 року.

- визнати недійсними договори оренди землі:

№ б/н від 04.12.2015 року на земельну ділянку площею 158,4833 га, кадастровий номер :07:003:0001 укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_2 та скасувати запис номер 12480724 і запис 12480625 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

№ б/н від 04.12.2015 року на земельну ділянку площею 81,1333 га, кадастровий номер :07:006:0001 укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_2 та скасувати запис номер 12480237 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

№ б/н від 22.12.2015 року на земельну ділянку площею 25,3404 га, кадастровий номер :09:006:0009 укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_3 та скасувати запис номер 12881060 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області судовий збір у розмірі 5512,00 гривень.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, посилаючись на письмові пояснення, які приєднані до матеріалів справи ( а.с. т.2 а.с.167-172, 228-230; т.3 а.с. 1-8; 81-89 ).

Представник Головного управління Держгеокадастру у Київській області заперечувала проти позову, посилаючись на свої письмові заперечення, вказуючи, що у грудні місяці 2015 року було укладено договори оренди землі з гр. гр. ОСОБА_2М та ОСОБА_3 Зазначені договори оренди є похідними правочинами, які укладалися на підставі наказів, виданих ГУ Держгеокадастру у Київській області. Спірні накази були видані у відповідності до законодавства, оскільки рішення суду про невчинення таких дій на момент видачі наказів було відсутнє ( а.с.63-67).

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечував проти позову, вказуючи, що право позивача не порушено, тому підстав для задоволення позову немає ( а.с. т.2 а.с.1-8; т.3 а.с.21-27;).

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

По справі встановлено, що наказами Головного управління Держземагентства у Київській області:

-№ КИ/:09:004/00011268 від 30.12.2013 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, орієнтовним розміром 107,1969 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності ;

-№ КИ/:09:004/00011269 від 30.12.2013 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, орієнтовним розміром 116,8489 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності ;

- № 10-2533/15-14-сг від 02.07.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, орієнтовним розміром 81,0000 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності;

- № 10-2310/15-14-сг від 26.06.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, орієнтовним розміром 12,6750 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності;

- № 10-2315/15-14-сг від 26.06.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, орієнтовним розміром 50,7583 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності ;

-№ 10-2313/15-14-сг від 26.06.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, орієнтовним розміром 42,6892 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності ;

- № 10-2307/15-14-сг від 26.06.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, орієнтовним розміром 158,4833 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності ;

-№ 10-5889/15-14-сг від 22.09.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, орієнтовним розміром 50,0000 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності ;

- № 10-6219/15-14-сг від 01.10.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, орієнтовним розміром 25,0000 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності ;

-№ 10-5890/15-14-сг від 22.09.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, орієнтовним розміром 102,0000 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності .

Згідно Наказів Головного управління Держземагентства у Київській області «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки»:

- № КИ/:09:001/00014463 від 25.02.2014 року;

- № КИ/:09:004:00015502 від 05.03.2014 року;

- № 10-10277/15-14-сг від 21.11.2014 року;

- № 10-10276/15-14-сг від 21.11.2014 року;

- № 10-10278/15-14-сг від 21.11.2014 року;

-№ 10-4229/15-14-сг від 11.08.2014 року;

- № 10-4231/15-14-сг від 11.08.2014 року;

-№ 10-4227/15-14-сг від 11.08.2014 року;

- № 10-4232/15-14-сг від 11.08.2014 року;

-№ 10-4234/15-14-сг від 11.08.2014 року ОСОБА_1 було передано в оренду земельні ділянки загальною площею 747,7053 га строком на 49 років.

Матеріали справи вказують, що наказами Головного управління Держагеокадастру у Київській області «Про втрату чинності наказів Головного управління Держземагенства у Київській області» від 13.11.2015 року №№ 10-6965/36-15-сг, 10-6959/36-15-сг, 10-6968/36-15-сг, 10-6964/36-15-сг, 10-6962/36-15-сг, 10-6960/36-15-сг, 10-6958/36-15-сг, 10-6957/36-15-сг, 10-6970/36-15-сг, 10-6967/36-15-сг; та від 30.11.2015 року №№ 10-8268/36-15-сг, 10-8267/36-15-сг, 10-8266/36-15-сг, 10-8264/36-15-сг, 10-8265/36-15-сг, 10-8269/36-15-сг, 10-8270/36-15-сг, 10-8263/36-15-сг, 10-8261/36-15-сг, 10-8262/36-15-сг, щодо земельних ділянок, які розташовані на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, кадастрові номери: :09:001:0002 (107,1969 га); :09:004:0006 (116,8489 га); :07:003:0001 (158,4833 га); :09:006:0008 (12,6750 га); :10:004:0001 (42,6892 га); :09:003:0003 (50,7583 га); :07:006:0001 (81,1333 га); :09:002:0001 (102,5800 га); :09:004:0005 (50,0000 га); :09:006:0009 (25,3404 га), визнано такими, що втратили чинність вищезазначені накази, а саме «Про надання дозволу на виготовлення розроблення документації із землеустрою» та «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельних ділянок» на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, загальною площею 747,7053 га. Рішенням Володарського районного суду Київської області від 17.02.2016 року по справі №364/74/16-ц визнано недійсними та скасовано накази Головного управління Держагеокадастру у Київській області «Про втрату чинності наказів Головного управління Держземагенства у Київській області»: від 13.11.2015 року №№10-6965/36-15-сг, 10-6959/36-15-сг, 10-6968/36-15-сг, 10-6964/36-15-сг, 10-6962/36-15-сг, 10-6960/36-15-сг, 10-6958/36-15-сг, 10-6957/36-15-сг, 10-6970/36-15-сг, 10-6967/36-15-сг; та від 30.11.2015 року №№ 10-8268/36-15-сг, 10-8267/36-15-сг, 10-8266/36-15-сг, 10-8264/36-15-сг, 10-8265/36-15-сг, 10-8269/36-15-сг, 10-8270/36-15-сг, 10-8263/36-15-сг, 10-8261/36-15-сг, 10-8262/36-15-сг, щодо земельних ділянок, які розташовані на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, кадастрові номери: :09:001:0002 (107,1969 га); :09:004:0006 (116,8489 га); :07:003:0001 (158,4833 га); :09:006:0008 (12,6750 га); :10:004:0001 (42,6892 га); :09:003:0003 (50,7583 га); :07:006:0001 (81,1333 га); :09:002:0001 (102,5800 га); :09:004:0005 (50,0000 га); :09:006:0009 (25,3404 га).

Вище викладені обставини визнаються сторонами та не потребують доказування в силу ст. 61 ЦПК України, яка вказує, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлені судом обставини справи вказують, що з дня набрання чинності рішенням Володарського районного суду Київської області від 17.02.2016 року по справі №364/74/16-ц було відновлено порушене право позивача ОСОБА_1, щодо реалізації його права на отримання в оренду земельні ділянки загальною площею 747,7053 га.

Натомість ГУ Держгеокадастру у Київській області, не повідомляючи заінтересовану особу, а саме ОСОБА_1, розглянувши клопотання громадянина ОСОБА_2 та громадянина ОСОБА_3 відносно того самого предмета (земельних ділянок) винесло накази №10-9864/36-15-сг від 16.12.2015 року, №10-8287/36-15-сг від 02.12.2015 року, №10-8288/36-15-сг від 02.12.2015 року, про виділення в інтересах та на користь відповідачів в оренду земельних ділянок, які вже було виділено саме позивачу ОСОБА_1 Про передачу в оренду названих земельних ділянок саме відповідачам по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 дізнався лише після державної реєстрації договорів оренди, тому і звернувся до суду, вказуючи на незаконність прийнятих ГУ Держгеокадастру у Київській області наказів про передачу в оренду земельних ділянок та ставить питання про скасування договорів оренди землі.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступних міркувань.

Ч.1 ст.3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на положення ст. ст. 22, 31, 93, 124 Земельного Кодексу України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 Земельного Кодексу України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Частинами другою та третьою статті 134 Земельного Кодексу України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини другої статті 123 Земельного Кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною третьою статті 123 Земельного Кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 Земельного Кодексу України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інших, крім установлених цією статтею, матеріалів і документів; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Провадячи аналіз вищеназваних та встановлених судом обставин справи суд приходить до переконання, що ГУ Держгеокадастру у Київській області неправомірно видало накази. Так, в судовому засіданні встановлено, що Головне управління Держгеокадастру у Київській області незаконно видало накази:

-№10-8288/36-15-сг від 02.12.2015 року про передачу в оренду земельної ділянки (158,4833 га) ( а.с.17 ), на підставі якого було укладено договір оренди землі №б/н від 04.12.2015 року на земельну ділянку площею 158,4833 га (кадастровий номер :07:003:0001) та передано в оренду ОСОБА_2, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12480724 та номер запису 12480625 (спеціальний розділ) ( а.с.29-34);

-№10-8287/36-15-сг від 02.12.2015 року про передачу в оренду земельної ділянки (81,1333 га) ( а.с.16), на підставі якого було укладено договір оренди №б/н від 04.12.2015 на земельну ділянку площею та 81,1333 га (кадастровий номер :07:006:0001) та передано в оренду ОСОБА_2, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12480237 ( а.с.23-28);

-№10-9864/36-15-сг від 16.12.2015 року про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки (25,3404 га) ( а.с. 15), на підставі якого було укладено договір оренди землі №б/н від 22.12.2015 року на земельну ділянку площею 25,3404 га (кадастровий номер :09:006:0009) та передано в оренду ОСОБА_3, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 12881060 ( а.с.18-22), оскільки на час видачі названих наказів вбачається наявність чинних та діючих наказів «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельних ділянок» на території Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області на імя ОСОБА_1, чим порушено законні права та інтереси позивача.

Відповідно до ч.2 ст.123 Земельного Кодексу України, в редакції, яка була чинною на день виникнення спірних правовідносин, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Зазначені вимоги в повній мірі було виконано позивачем.

З вище викладеного судом встановлено, що на даний час є чинними накази ГУ Держземагенства у Київській області на імя ОСОБА_1, які були видані 26.06.2014 року, 02.07.2014 року, 01.10.2014 року (про надання дозволу на розробку проектів), а також 11.08.2014 року, 21.11.2014 (про затвердження проекту) ( рішення Володарського районного суду Київської області від 17.02.2016 року). В той час як накази ГУ Держгеокадастру у Київській області «Про передачу в оренду» та «Про затвердження технічної документації землеустрою та передачу в оренду» на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, видані 16.12.2015 та 02.12.2015 року, є значно пізнішими, тобто ГУ Держгеокадастру у Київській області належним чином не зясувало наявність чи відсутність правових підстав для видачі оспорюваних наказів на імя відповідачів (ОСОБА_2 та ОСОБА_3В.) і як наслідок укладення з названими особами оспорюваних договорів оренди.

Встановлені судом та наведені вище обставини справи вказують, що дії ГУ Держгеокадастру у Київській області порушують права та інтереси позивача оспорюваними наказами та договорами оренди. Суд покликаний захистити законні права та інтереси позивача у обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб.

Такі ж положення містить ч.3 ст.215 ЦК України, відповідно до якої вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена не тільки стороною правочину, а й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Отримавши накази про дозвіл на розробку проекту землеустрою для отримання зазначених вище земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства та накази про затвердження проектів землеустрою земельних ділянок, позивач набув «правомірних очікувань» та права на захист свого «охоронюваного законом інтересу».

Отже, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває відповідне право на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку.

Тому, позивач отримавши відповідне рішення уповноваженого органу державної влади мав всі підстави сподіватись на певний стан речей, що є «правомірними очікуваннями».

У Рішенні КСУ від 01.12.2004 року №18-рп/2004 щодо поняття «охоронюваного законом інтересу» зазначено наступне.

Поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

В розумінні наведеної норми ЦК України, Рішень КСУ від 01.12.2004 року №18-рп/2004 та від 16.04.2009р. за №7-рп/2009, позивач є заінтересованою особою, яка домагається реалізації своїх прав та інтересів.

В даному випадку позивач мав правомірні очікування щодо оформлення оренди земельних ділянок, оскільки ним було дотриману всю процедуру, яка передує укладенню договору оренди землі.

Зазначеними вище положеннями, позицією Конституційного Суду та Верховного Суду України спростовуються твердження представників відповідачів, що позивач не має законних підстав для звернення до суду з даним позовом. Так, представник Головного управління Держгеокадастру у Київській області у своїх запереченнях підтримуючи представника відповідачів ОСОБА_4 та заперечуючи проти позову, зазначила, що саме у грудні місяці 2015 року ГУ Держгеокадастру у Київській області було укладено договори оренди землі з гр. ОСОБА_2М та гр. ОСОБА_3 Зазначені договори оренди є похідними правочинами, які укладалися на підставі наказів виданих ГУ Держгеокадастру у Київській області. Спірні накази були видані у відповідності до вимог законодавства, оскільки рішення суду про не вчинення таких дій на момент видачі наказів було відсутнє.

Представник відповідачів ОСОБА_4, заперечуючи проти вимог позивача зазначав, що керуючись порядком передбаченим ч. 1-3 ст. 124, п. 1,2 ч. 1 ст. 123 ЗК України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявами про надання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Головне управління Держгеокадастру у Київській області 02.12.2015 року, 16.12.2015 року надало ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства.

В подальшому, 04.12.2015 року та 22.12.2015 року між орендодавцем Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та орендарями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори оренди землі, які в подальшому пройшли державну реєстрацію, яка була проведена того ж дня.

На момент звернення, видачі наказів, укладення договорів оренди, реєстрації цих договорів, жодних інших речових прав на дані земельні ділянки зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - не було.

Окрім того, представник відповідачів ОСОБА_4 зазначав, що позивач не є стороною оспорюваних договорів оренди, тому його право не порушене, оскільки останній в установленому законом порядку не набув права користування спірними земельними ділянками. Так як жодних інших речових прав (оренди, користування) на земельні ділянки зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не було, тому Головне управління Держгеокадастру у Київській області, надаючи в оренду дані земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не порушило вимог ст. 116 ЗК України.

Одночасно представник відповідача зазначив, що в момент вчинення оспорюваних наказів було додержано всіх необхідних вимог для чинності правочину, за іншими особами не було зареєстровано право користування цими земельними ділянками, тому відсутні підстави для застосування до них ст. 215 ЦК України. Внаслідок цього, так як вчинені договори оренди землі є похідними від оспорюваних наказів, тому для застосування ст. 216 ЦК України до оспорюваних договорів оренди від 07.12.2015 року немає підстав. Стверджував, що при укладенні договорів оренди землі не було допущено порушення чинного законодавства України, при цьому посилався на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, яка гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. В оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Крім того, на думку ОСОБА_4, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «ОСОБА_5 проти України (пункт 32)). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)).

Представник відповідачів вказав, що волевиявленням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було створення фермерського господарства з метою вироблення товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації для отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства, орендовані землі обробляє створене фермерське господарство, досягається фактично законна мета оренди земельних ділянок, тобто насправді виникли та існують законні сподівання орендаря на здійснення майнового права оренду землі, та вважаються такі сподівання практичними у своїй реалізації, тому є необхідним захист права ОСОБА_2 на мирне володіння майном з огляду на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції. Визнання недійсними договорів оренди землі суперечитиме висновкам ЄСПЛ і становитиме непропорційне втручання в право ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на мирне володіння майном, оскільки останній вчинив необхідні дії для правомірного набуття в оренду земельних ділянок і створив фермерське господарство на них, не допустивши зі свого боку протиправних дій та відповідачами було дотримано повністю процедури укладення договорів оренди землі.

Наведені вище позиції представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є хибними, оскільки вони спростовані встановленими та наведеними обставинами справи. Так, виходячи з положень ч.3 ст. 215 ЦК України позивач ОСОБА_1 має право, як заінтересована особа, оспорювати договори оренди, не будучи стороною по договору.

Як вбачається з аналізу практики застосування ст. 16 ЦК України, за змістом ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Аналогічний спосіб захисту прав заінтересованої особи знайшов своє відображення в правових позиціях ВСУ, Постановах ВСУ від 25.05.2016 року по справі № 6-605цс16, від 07.11.2012 року по справі № 6-107цс12. Так, в Постанові від 25.05.2016 року по справі № 6-605цс16, ВСУ зазначає, що оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

З наведеного вбачається, що наявність документально оформленого речового права не є виключною підставою для оспорення дійсності правочину особою, яка не є стороною такого правочину, тому позивач правомірно та обґрунтовано звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Окрім того, представник відповідачів ОСОБА_6, посилаючись на ст. 360-7 ЦПК України надав суду постанову Верховного Суду України від 13 березня 2017 року справа № 5538/266/15-ц вказуючи на неї, як на правову позицію для вирішення даного спору. Однак суд у даному випадку не може взяти до уваги зазначене рішення Верховного Суду України, оскільки воно не містить відповідного висновку щодо застосування норм права.

Поряд із наведеним вище в судовому засіданні встановлено, що зміст договорів оренди землі, укладених між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ГУ Держгеокадастру у Київській області, не відповідає вимогам закону, суперечить інтересам держави і суспільства.

Так, статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди землі.

Відповідно до частини першої ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом; орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ч.5 ст. 126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав.

Даючи оцінку встановленим судом обставин справи суд зазначає, що статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Оскільки вищевказані накази ГУ Держгеокадастру у Київській області, які підлягають скасуванню, були правовою підставою укладення між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області договорів оренди землі, ці договори згідно вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

Згідно із ст. ст. 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Правило, встановлене цією нормою, повинно застосовуватись в усіх випадках, коли угода вчинена з порушенням закону і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють спеціальні підстави та наслідки недійсності угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності Українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не може створювати юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно зі ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Дії Головного управління Держгеокадастру у Київській області по передачі земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства відповідачам є безвідповідальними та незаконними, такими, що суперечать інтересам Держави, яка гарантує дотримання конституційних прав кожного на землю, як обєкта права власності українського народу, та забезпечує набуття, реалізацію та захист цих прав у передбачений законом спосіб .

Отже, вищевказані накази ГУ Держгеокадастру у Київській області видані з порушенням ст.19 Конституції, законів України, без врахування обставин, які мали значення для прийняття рішень, а тому є недійсними з моменту їх прийняття ст.152 ЗК України, а відповідно є недійсними і зазначені договори оренди землі ст.ст. 203, 215 ЦК.

Враховуючи встановлені судом обставини, оспорювані договори оренди землі підлягають визнанню недійсними з одночасним скасуванням державної реєстрації права оренди, оскільки правовою підставою для їх укладення є накази ГУ Держгеокадастру у Київській області, які прийняті всупереч закону та скасовуються.

Як встановлено судом, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3В набули права користування земельними ділянками незаконно, адже ті були передані їм в оренду всупереч установленому законом порядку.

Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що при розгляді справ суди зобов'язані застосовувати Європейську Конвенцію з прав людини та основоположних свобод, в тому числі для того щоб попередити порушення прав осіб, які гарантовані Європейською Конвенцією з прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи практику Європейського суду як частину національного законодавства суд прийшов до висновку, що при вирішенні позову належним чином слід врахувати принцип справедливості як основного принципу судочинства та забезпечити дотримання Конвенції про права людини та основоположних свобод щодо дотримання «справедливого балансу» між інтересами громадянина та органу влади при вирішенні даного спору.

Так, позивач, на думку суду, цілком правомірно посилається на рішення Європейського суду з прав людини. Так, у своїх рішеннях у справах «Мелахер та інші проти Австрії» від 19.12.1998 р., «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 р., «Прессос Компанія ОСОБА_7А.» та інші проти Бельгії» від 28.10.1995 р., «ОСОБА_8 Девелопмент Лтд.» та інші проти Ірландії» від 23.10.1991 р. Європейський Суд визначив, що під поняттям «майно» розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності, згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, «активи», які можуть виникнути, «правомірні очікування»/«законні сподівання» особи.

У справі «ОСОБА_8 Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Окрім того, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами) передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду. При цьому, варто зауважити, що йдеться саме про «практику Суду» у значенні, розкритому у статті 1 цього Закону, тобто практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини, а не лише про рішення щодо України. В Законі України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами) немає положень, які б забороняли застосовувати рішення чи ухвали ЄСПЛ, постановлені щодо інших країн.

Враховуючи практику Європейського суду, суд вважає, що при вирішенні питання передачі земельних ділянок відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Головне управління Держгеокадастру у Київській області, в межах своїх повноважень, зобов'язано було з'ясувати питання щодо прав інших осіб на ці земельні ділянки, так як на момент укладення договору оренди зазначені особи не мали будь-яких переваг перед позивачем щодо оформлення своїх прав на спірні земельні ділянки.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

За змістом ст. ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими. Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи вище викладене та виходячи із норм законів, які регулюють дані правовідносини та наданих суду доказів, які досліджені в судовому засіданні, порушене право позивача, суд визнає недійсними та скасовує накази Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-9864/36-15-сг від 16.12.2015 року «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки»; №10-8287/36-15-сг від 02.12.2015 року «Про передачу в оренду земельної ділянки»; №10-8288/36-15-сг від 02.12.2015 року «Про передачу в оренду земельної ділянки» та визнає недійсними договори оренди землі № б/н від 04.12.2015 року на земельну ділянку площею 158,4833 га, кадастровий номер :07:003:0001 укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_2 № б/н від 04.12.2015 року на земельну ділянку площею 81,1333 га, кадастровий номер :07:006:0001 укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_2; № б/н від 22.12.2015 року на земельну ділянку площею 25,3404 га, кадастровий номер :09:006:0009 укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_3 і скасовує державну реєстрацію названого договору оренди землі.

За правилами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати : так при зверненні до суду позивачем сплачено 5512,00грн., в розрахунку по 1837,00 грн. з кожного відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 3,19 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , ст.ст.15, 16, 21, 203, 204, 215, 216 ЦК України, ст.ст. 31,116,123, 124, 152, 155 Земельного Кодексу України, ст.ст 2-4, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України , суд , -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Київській області та визнання недійсними договорів оренди землі - задовольнити.

Визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Київській області:

-№10-9864/36-15-сг від 16.12.2015 року « Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки»;

-№10-8287/36-15-сг від 02.12.2015 року « Про передачу в оренду земельної ділянки»;

-№10-8288/36-15-сг від 02.12.2015 року « Про передачу в оренду земельної ділянки».

Визнати недійсними договори оренди землі:

-№ б/н від 04.12.2015 року на земельну ділянку площею 158,4833 га, кадастровий номер :07:003:0001, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію, запис номер 12480724, запис номер 12480625 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

-№ б/н від 04.12.2015 року на земельну ділянку площею 81,1333 га, кадастровий номер :07:006:0001, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію запис номер 12480237 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

-№ б/н від 22.12.2015 року на земельну ділянку площею 25,3404 га, кадастровий номер :09:006:0009, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_3 та скасувати його державну реєстрацію запис номер 12881060 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 5512,00 грн. -- по 1837 грн. з кожного на користь ОСОБА_1 .

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 28 квітня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г. Л. Моргун