АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2709/17 Справа № 198/718/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Гайдар І. О. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто"

на заочне рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про захист прав споживачів, визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про захист прав споживачів, визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів.

У обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що між ним та відповідачем 17.06.2016 року укладено договір фінансового лізингу № 004719, за умовами якого ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" зобов'язалась придбати та передати ОСОБА_2 у користування на умовах фінансового лізингу автомобіль марки Fiat Doblo Cargo вартістю 13 944,22 доларів США, що еквівалентно на дату укладення правочину 350 000,00 грн., а лізингоодержувач зобов'язався сплачувати лізингові та інші платежі за договором.

На виконання умов договору позивач сплатив на поточний рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 35 000,00 грн., вважаючи такий платіж частковою оплатою вартості предмета лізингу. Однак, зазначені кошти виявились адміністративним платежем, при цьому для отримання транспортного засобу ОСОБА_2 необхідно сплатити й інші платежі, визначені договором.

Так, предмет лізингу підлягав передачі лізингоодержувачу протягом 30 робочих днів з дня отримання на поточний рахунок лізингодавця адміністративного платежу в розмірі 10 % від вартості предмету лізингу, авансового платежу у розмірі 50% від вартості автомобіля, комісії за передачу предмета лізингу, що становить 3% від ціни транспортного засобу. Також, договором встановлено, що авансовий платіж та лізингові платежі лізингоодержувач сплачує рівними частинами згідно зі встановленим графіком.

Позивач вважав, що умови укладеного ним з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" договору фінансового лізингу є несправедливими та порушують його права як споживача, правочин не відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" та іншим законодавчим актам, а саме: не містить обов'язкових для договору фінансового лізингу істотних умов, нотаріально не посвідчений, укладений за відсутності у відповідача ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, а до складу лізингових платежів включений адміністративний платіж, який не передбачений чинним законодавством.

За таких обставин, ОСОБА_2 змушений був звернутись до суду та просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 004719 від 17.06.2016 року, укладений між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто", та стягнути з відповідача адміністративний платіж у сумі 35 000,00 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 004719, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" та ОСОБА_2 17.06.2016 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 35 000 (тридцять п'ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" в дохід держави судовий збір у розмірі 1 102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 17 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" укладено договір фінансового лізингу № 004719, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати позивачу в користування на термін та на умовах, передбачених цим договором, предмет лізингу - автомобіль марки Fiat Doblo Cargo, модифікація Multijet, об'єм двигуна 1,3 D, тип КПП - МТ. В свою чергу, лізингоодержувач зобов'язався прийняти транспортний засіб та сплачувати лізингові та інші платежі за договором (а.с. 7-23).

Відповідно до п. 4.1 договору лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 30 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу (а.с. 11).

Згідно з п.п. 8.2., 9.1., 9.2., 9.8. договору фінансового лізингу та додатку № 1 до договору, вартість предмета лізингу на момент укладення правочину становить 13 944,22 доларів США, що еквівалентно 350 000,00 грн., авансовий платіж складає 6 972,11 доларів США (50% від вартості автомобіля), адміністративний платіж - 1 394,42 доларів США (10 % від вартості транспортного засобу), комісія за передачу предмета лізингу - 418,33 долари США (3% від вартості предмету лізингу) (а.с. 14,15,23).

На виконання умов договору позивач сплатив на поточний рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 35 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції № ПН9777 від 17.06.2016 року (а.с. 25).

Невірно сприйнявши зміст укладеного правочину, ОСОБА_2 вважав такий платіж частковою оплатою вартості предмета лізингу, проте відповідно до умов договору зазначені кошти виявились адміністративним платежем.

Так, п. 9.1. договору визначено, що адміністративний платіж являє собою погоджений сторонами відсоток вартості предмету лізингу у розмірі 10%, який лізингооджержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію та супроводження протягом терміну дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату, та відповідно до п. 9.7. правочину зараховується в рахунок виконання зобов'язань в першу чергу (а.с. 14,15).

Отже, за змістом договору фінансового лізингу позивач сплатив адміністративний платіж. Крім того, для отримання предмета лізингу він має сплатити ще авансовий внесок та комісію за передачу предмета лізингу.

Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом, а також загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу.

Крім того, правовідносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються спеціальним нормативним актом -Законом України «Про фінансовий лізинг» від16.12.1997 № 723/97 (далі - Закон № 723/97).

Згідно зі ст. 1 Закону № 723/97 фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

За вимогами ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Таким чином, до правовідносин, що виникають у сфері надання послуг фінансового лізингу фізичним особам застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 № 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII), яким врегульовано відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 18 Закону № 1023-XII визначено самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частин п'ятої та шостої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Проаналізувавши вказану норму закону, слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно з ч.3 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Колегія суддів, дослідивши умови договору фінансового лізингу, вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що спірний правочин містить несправедливі умови, визначені ч. 3 ст.18 Закону № 1023-ХІ та обмежує права позивача як споживача фінансових послуг з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону № 723/97 істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому, ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

Однак, всупереч вищезазначеним нормам закону, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, про що свідчать такі умови спірного правочину.

Згідно з п.п. 8.3., 8.5. договору сторони погодились, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладення даного договору, може змінюватись у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (а.с. 14).

В п. 4.5. договору зазначено, що під час передачі предмету лізингу у користування лізингоодержувач зобов'язується прийняти автомобіль та підписати акт прийому-передачі, а також - графік сплати лізингових платежів (додаток № 3 до даного Договору) (а.с. 11).

Аналогічні зобов'язання лізингоодержувача містяться у п. 10.4. договору, відповідно до якого незалежно від зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання підписати додаток № 3 до цього договору із визначенням лізингових періодичних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу (а.с. 16).

Пунктом 9.4. договору встановлено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмета лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених платежів до моменту підписання додатку № 3 до даного договору та до моменту купівлі предмета лізингу та передачі його лізингоодержувачу. У такому випадку сплата різниці проводиться лізингоодержувачем на підставі наданої лізингодавцем квитанції або рахунку. Остаточна вартість предмета лізингу та подальші лізингові та інші обов'язкові платежі будуть визначені у додатку № 3 до даного договору, який сторони зобов'язані підписати та який є його невід'ємною частиною (а.с. 15).

Крім того, відповідно до п. 10.5. договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. До того ж, п. 10.13 визначені обставини, за наявності яких розмір лізингових платежів підлягає індексації (а.с.16,17).

За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, інших обставин, проте формули перерахунку не передбачає.

Таким чином, умови договору фінансового лізингу свідчать про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача на момент укладення договору, оскільки передбачають можливість зміни ціни предмета лізингу на момент його поставки покупцю та встановлюють обов'язок останнього сплатити різницю вартості транспортного засобу у разі збільшення ціни, а також, у будь-якому разі незалежно від зміни вартості предмета лізингу, підписати графік лізингових платежів (додаток № 3) саме на момент купівлі та передачі транспортного засобу.

Не передбачаючи право лізингоодержувача в односторонньому порядку розірвати договір у разі збільшення ціни предмета лізингу порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, правочин водночас надає можливість продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір.

Так, в п. 12.1. спірного правочину зазначено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, авансовий внесок та комісію за передачу предмета лізингу та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає (а.с. 18).

До того ж, аналіз змісту договору фінансового лізингу дає підстави дійти висновку, що в ньому виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, натомість звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, а виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача.

Так, у п. п.12.5, 12.6, 12.7, 12.9, 12.11, 12.14 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умови договору не передбачають.

Також, пунктами 1.7., 10.18., 12.2. правочину лізингодавцю надається право в односторонньому порядку вносити зміни до істотних умов договору, зокрема терміну виконання зобов'язання та вартості предмета лізингу, розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не надано лізингоодержувачу, якому, натомість, встановлено жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу.

Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у п. 3 ст. 3 ЦК України. Разом з тим, зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності, встановленими пунктом шість цієї норми.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства на практиці виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права, з дотриманням прав та інтересів інших осіб, тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, меж здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи, адекватному її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів всіх учасників, а також публічного інтересу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що оспорюваний Договір фінансового лізингу по своїй природі є несправедливим, який порушує принцип добросовісності, умови яких призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Оскільки до виконання договору приступив тільки позивач шляхом сплати грошових коштів, а тому відповідач зобов'язаний повернути йому одержані на виконання договору кошти.

Крім того, згідно з ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Порушення цієї норми Закону полягає в тому, що при укладенні з позивачем договору фінансового лізингу відповідач завуалював призначення першого адміністративного платежу під вигляд платежу за договорами, який за умовами договорів не повертається в жодному випадку та є платою за укладення самого договору.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" - відхилити.

Заочне рішенняЮр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко