Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 333/8274/14Головуючий у 1-й інстанції Кулик В.Б.
Пр. № 22-ц/778/3546/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коваленко Вікторія Вікторівна, відділ по Комунарському району служби (управління) дітей Запорізької міської ради про захист прав малолітньої дитини та права на спадщину

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, звернулася до суду із вищезазначеним позовом, якій у подальшому уточнила (т.с. 1 а.с. 128-130, 165-168) та в якому просила:

- затвердити розподіл в натурі спадкового будинку АДРЕСА_1 між позивачем і відповідачем;

- встановити порядок користування житловими спорудами у дворі та комунальними мережами для обох сторін;

- зобов'язати приватного нотаріуса ЗМНО Коваленко В.В. видати сідоцтво на право спадщини на ім'я малолітньої дитини ОСОБА_3 на його належну частку;

- разі неможливості виділення в натурі частки спадкового майна стягнути з відповідача на користь позивача 91946,16 грн., як компенсацію вартості його обов'язкової частки (1/6),

- стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, який є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з заповітом від 01.11.2013 року ОСОБА_6 заповідав все своє майно ОСОБА_4, яка є відповідачем у справі. Однак, малолітній ОСОБА_3 має право на обов'язкову частку у цій спадщині в силу вимог ст. 1241 ЦК України.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року (т.с. 2 а.с. 206-209) в задоволенні позову ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, у своїй апеляційній скарзі (а.с.217-219, т.2) просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою відкрито (т.с. 3 а.с. 3), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 3 а.с. 5).

У судове засідання 14 грудня 2017 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (т.с. 3 а.с. 7-15) відповідач ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. та представник Відділу по Комунарському району служби (управління) дітей Запорізької міської ради не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідач ОСОБА_4 та Відділ по Комунарському району служби (управління) дітей Запорізької міської ради про причини своєї неявки та неявки свого представника апеляційний суд не сповістили.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. подала апеляційному суду поштою заяву (т.с. 3 а.с. 16-17), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом за її відсутністю.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_4, третьої особи приватного нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коваленко В.В. та представника Відділу по Комунарському району служби (управління) дітей Запорізької міської ради і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила заяву третьої особи (нотаріуса) задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, представника останньої за довіреністю (т.с. 1 а.с. 86) ОСОБА_7, представника відповідача ОСОБА_4 за договором - адвоката (т.с. 1 а.с. 104) Тульчевської Н.В.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 11, 16, 392, 1218, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 3-4, 15, 57, 60, 79-81, 88, 119-121 ЦПК України та виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту права власності на спадщину без оформлення останнього у нотаріальному порядку за відсутності, при цьому, відмови нотаріуса у видачі свідоцтва малолітньому ОСОБА_3, та без проведення відповідної реєстрації цього права малолітнього на спадщину у встановленому законом порядку, у судовому порядку у цій справі, у тому числі шляхом стягнення компенсації в разі неможливості поділу спадкового майна між спадкоємцями в натурі, є передчасним.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 01.11.1976 року померла прабабуся позивача ОСОБА_9.

Після її смерті залишився житловий будинок по АДРЕСА_1Вона заповіла зазначений жилий будинок з надвірними будівлями своїм онукам: ОСОБА_6 та ОСОБА_10.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2013 року було задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_10 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та визнано право власності за ОСОБА_6 на житловий будинок по АДРЕСА_1 (т. с. 1 а.с. 187-188).

01.11.2013 року батьком позивача ОСОБА_6 було складено заповіт на користь відповідача ОСОБА_11, відповідно до якого на випадок смерті, ОСОБА_6 заповів відповідачу все належне йому майно, що підтверджується матеріалами спадкової справи, зокрема копією заповіту від 01.11.2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Спірідоновою М.А. (т. с. 1 а.с. 186).

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача - ОСОБА_6 помер (свідоцтво про смерть, копія т.с. 1 а.с.178).

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. с.1 а.с. 177, 181).

Спадкова справа заведена приватним нотаріусом ЗМНО Коваленко В.В. за № 1/2014 р. (т. с. 1 а.с. 176-209).

Відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємцями після померлого ОСОБА_6 є ОСОБА_4 на підставі заповіту та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який прийняв спадщину за законом згідно зі ст. 1241 ЦК України.

Відповідно до відповіді на запит суду приватного нотаріуса ЗМНО Коваленко В.В. від 11.11.2015 року розмір часток спадкоємців за спадщиною після померлого ОСОБА_6 згідно з законодавством, виходячи з рівності часток - складає 5/6 часток для спадкоємиці за заповітом ОСОБА_4, посвідченим приватним нотаріусом ЗМНО Спірідоновою М.А. та 1/6 частка для спадкоємця за ст. 1241 ЦК України, малолітньої дитини спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 (т. с. 1 а.с. 243).

У визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк малолітній ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_4 (відповідач) прийняли спадщину після померлого ОСОБА_6

Свідоцтво про право на спадщину як за законом так і за заповітом спадкоємцям не видавалось, нотаріусом Коваленко В.В. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину (1/6 частина) не винесено, оскільки останній не звертався до нотаріуса з такою заявою, що підтверджується матеріалами спадкової справи (т. с. 1 а.с. 208, 176-209).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28.02.2017 року (т. с. 2 а.с. 126-152), частка позивача в домоволодінні АДРЕСА_1 - складає 1/6 частину. Загальна площа будинку складає 82,3 кв. м, на ідеальну частку позивача приходиться 13,71 кв. м. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів у галузі будівництва, надати технічно можливі варіанти розподілу та виділення частки в житловому будинку АДРЕСА_1, відповідно до 1/6 частки позивача не надається за можливе.

Оскільки житлова прибудова літ. «А1» прибудована до житлового будинку літ. «А», посилаючись на дані технічного паспорту, експерт зробив висновок, що стіна між приміщеннями 1-2 та 2-2, несуча, тому виділення в натурі для особистого користування приміщення 1-2, з переносом стіни в приміщення 2-2, технічно не можливе, оскільки таке переобладнання може порушити просторову жорсткість та спричинити пошкодження несучих конструкцій в житловому будинку.

Виділення в натурі для особистого користування приміщення 1-2 з переносом стіни в приміщення 1-1, також технічно неможливо, оскільки вказане приміщення відповідно до експлікації класифікується як кухня, тому якщо зменшувати площу вказаного приміщення, буде порушено технічні вимоги. Також експерт зауважив, що відповідно до технічного паспорту, між приміщенням 1-2 та приміщенням 1-1, розташоване пічне опалення, таке переобладнання може порушити просторову жорсткість та спричинити пошкодження несучих конструкцій в житловому будинку.

Ринкова вартість об'єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 визначена порівняльним підходом складає 551677,00 грн.

Дивлячись на те, що надати технічно можливі варіанти розподілу та виділення частки в житловому будинку АДРЕСА_1, відповідно до 1/6 частки позивача не надається за можливе, варіанти розподілу або визначення порядку користування земельною ділянкою експертом не розраховувалися.

Враховуючи, те що експертиза виконувалася по наданим на дослідження матеріалам справи цивільної справи та технічній документації, без виїзду експерта для візуального огляду об'єкта дослідження, то фактичний порядок користування житловим будинком та будівлями і спорудами на території домоволодіння АДРЕСА_1 на час складання висновку не визначено.

Експерт, беручи до уваги площу відповідно до часток спадкоємців, технічний стан, експлікацію та площі приміщень в житловому будинку АДРЕСА_1, відповідно технічної документації, згідно з вимогами нормативно-правових актів у галузі будівництва, надати технічно можливі варіанти перепланування для виділення частки в житловому будинку АДРЕСА_1, відповідно до 1/6 частки позивача, не надається за можливе.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами.

Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч. 1ст. 317 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року суд повинен вирішувати питання про визнання права на спадщину, щоб не заміщувати функції нотаріальної контори, тільки при на явності постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Матеріали справи не містять постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину (1/6 частину) спадкового майна за законом. Дана постанова не винесена, оскільки позивач не звертався з такою заявою, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно вважав, що позивачем не доведено наявність перепон в оформленні права власності на належну йому відповідну частку у спадщині через нотаріальні органи, через що, суд дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги позивача у цій справі про визнання права власності на буд. АДРЕСА_1 за ним в порядку спадкування після померлої прабабусі не підлягають задоволенню у цій справі, тим паче що спадкодавцем даного майна є батько позивача, а не прабабуся, а сама вимога про визнання за ним права власності у судовому порядку є передчасною.

Також суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги позивача щодо розподілу в натурі спадкового майна не підлягають задоволенню, оскільки право власності на відповідну частку у спадковому майні позивачем не оформлено і відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи надати технічно можливі варіанти розподілу та виділення частки житлового будинку не надається за можливе, тому дана позовна вимога також є передчасною.

Також суд першої інстанції правильно вважав, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача у цій справі про зобов'язання приватного нотаріуса ЗМНО Коваленко В.В. видати свідоцтво на право спадщини на ім'я малолітньої дитини ОСОБА_3 на його належну частку, оскільки вказана позовна вимога заявлена передчасно.

Так, згідно з інформацією, викладеною в листі приватного нотаріуса ЗМНО Коваленко В.В. від 20.07.2015 року № 119/02-14, станом на 20.07.2015 року спадкоємцями додаткові документи не надавалися, спадщина не оформлювалася та свідоцтво про право на спадщину жодному із спадкоємців не видавалося.

До того ж, вказана позовна вимога заявлена до приватного нотаріуса ЗМНО Коваленко В.В., яка не є відповідачем по справі, а має статус третьої особи.

Щодо вимог позивача про грошове відшкодування відповідачем на користь позивача вартості обов'язкової частки позивача (1/6), то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволені цієї позовної вимоги, оскільки, право власності на відповідну частку у спадковому майні позивачем належним чином не оформлено, свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 будинку не отримано та не зареєстровано, тобто на момент заявлення даної вимоги у позивача фактично наявне право на 1/6 частину спірного будинку, але відсутнє право власності на цю частину в силу норм щодо оформлення та реєстрації прав власності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту права у судовому порядку у цій справі є передчасним.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі, та яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Дійсно в силу вимог ст. 3 ЦПК України ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, мала право на звернення до суду із вищезазначеним позовом у цій справі.

Оскільки, за змістом ст. 20 ЦК України особа здійснює захист свого права на свій розсуд.

Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права … фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1). Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (ч.2). Малолітня… особа…вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч.4). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5).

За змістом ст. 1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої…особи подають її батьки … (ч.4). Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини (ч.5).

Встановлено, що в інтересах малолітнього ОСОБА_3 заяву нотаріусу про прийняття спадщини своєчасно було подано матір'ю останнього - ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 196-197).

В силу вимог ст. 1273 ч. 1 ЦК України батьки… можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній…лише з дозволу органу опіки та піклування.

Встановлено, що заява про відмову малолітнього ОСОБА_3 від спадщини у подальшому його матір'ю ОСОБА_2 не подавалось не подавалась.

За змістом ст. 1278 ч. 2 ЦК України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1). Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців (ч.2). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3).

В силу вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1).Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ч.2).

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1298 ЦК України).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 6 місяців з дня смерті ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2) пройшло, але ніхто із спадкоємців - сторін у цій справі досі не отримали свідоцтва на право на спадщину за законом та за заповітом, та відповідно, не провели реєстрації свого права на спадщину у встановленому законом порядку.

При цьому, у матеріалах спадкової справи та цієї справи відсутня відмова нотаріуса про видачу такового сторонам у цій справі з будь-яких підстав, у тому числі малолітньому ОСОБА_3 на 1/6 частину вищезазначеного будинку.

У матеріалах цієї справи відсутні докази того, що сторони у цій справі оскаржували будь-які дії нотаріуса з цього приводу та останні були визнані незаконними тощо.

Суд не може своїм рішенням визнавати право власності на спадщину за спадкоємцем у цій справі, якщо останнє можна оформити у нотаріальному порядку.

В силу вимог ст. 364 ч. 1 ЦК України лише співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом ст. 364 ч. 2 ЦК України: якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, якій отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Однак, встановлено, що малолітній ОСОБА_3 хоча й отримав право на спадщину у вигляді 1/6 частини вищезазначеного будинку в силу вимог закону, але він ще не є співвласником цього будинку у розумінні ст. 364 ЦК України, оскільки він не набув цього права у встановленому законом порядку, а саме: не оформив своє право на спадщину у нотаріальному порядку шляхом отримання відповідного свідоцтва та не зареєстрував своє право власності у встановленому законом порядку, а тому він не має права на теперішній час у цій справі за рішенням суду на стягнення будь-якої компенсації вартості його частки (1/6 частини спадщини) з відповідача ОСОБА_4 (5/6 частини у спадщині), яка також ще не набула статусу співвласника вищезазначеного будинку.

А тому суд першої інстанції правильно при вищевикладених обставинах вважав вимоги ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, у цій справі передчасними.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі, та зокрема:

-можливості поділу між спадкоємцями майна в натурі та, навпаки, неможливості оформлення спадщини за малолітнім ОСОБА_3 у нотаріальному порядку на час розгляду цієї справи судом першої інстанції,

-наявності законних підстав для стягнення саме за рішенням суду саме у цій справі з відповідача на користь позивача будь-якої компенсації вартості його частки (1/6 частини спадщини) з відповідача ОСОБА_4 (5/6 частини у спадщині), які ще не набули статусу співвласників вищезазначеного спадкового будинку у встановленому законом порядку.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, судом першої інстанції оскаржуємим рішенням правильно з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_4 будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне роз'яснити ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, що остання не позбавлена права у подальшому після оформлення у встановленому законом порядку права на спадщину за малолітнім ОСОБА_3 окремо від цієї справи у позасудовому порядку чи у судовому порядку вирішувати питання про стягнення компенсації з іншого співвласника спадкового будинку з підстав, передбачених ст. 364 ЦК України, тощо, з одночасним вирішенням питання про припинення права власності малолітнього на його частину у вищезазначеному будинку.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.