РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої- судді ОСОБА_1,

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участю: заявниці - ОСОБА_2,

представника заявниці ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницького цивільну справу за заявою ОСОБА_2, яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітніх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, ОСОБА_6 ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

ОСОБА_2, яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітніх осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила встановити факт, що їх вимушене переселення у травні 2014 року, з окупованої території Донецької області України відбулось внаслідок збройної агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти України та окупації ОСОБА_6 ОСОБА_7 частини території Донецької області України.

В обгрунтування заяви заявниця вказала, що вона народилася 27.09.1976 року в м. Харків. У неї є шестеро дітей: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_4. Разом вони були зареєстровані та проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

До вимушеного переселення з окупованої частини території Донецької області вона була безробітною та перебувала на обліку по інвалідності (ІІІ группа, загальні захворювання).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.11.2014 року за № НОМЕР_1 вона, разом з неповнолітніми дітьми, була вимушена переміститись з м. Донецьк до АДРЕСА_1, де зараз постійно проживають, а отже дана адреса є їх фактичним місцем проживання.

Як загальновідомо, у кінці лютого - на початку березня 2014 року перекинуті з Росії війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів і з цього моменту фактично розпочалась військова агресія ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти України.

Згідно з постановою Верховної ОСОБА_12 України Про Заяву Верховної ОСОБА_12 України "Про відсіч збройній агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 та подолання її наслідків" від 21.04.2015 року №337-VIII, зазначені події розвивались за таким сценарієм:

Збройна агресія ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти України розпочалася 20.02.2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами ОСОБА_6 ОСОБА_7 порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і ОСОБА_6 ОСОБА_7 про статус та умови перебування Чорноморського флоту ОСОБА_6 ОСОБА_7 на території України від 28 квітня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків.

27.02.2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил ОСОБА_6 ОСОБА_7 захопили будівлі ОСОБА_12 Міністрів та Верховної Ради Автономної ОСОБА_13 Крим. Водночас відбулося створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил ОСОБА_6 ОСОБА_7, а Чорноморський флот ОСОБА_6 ОСОБА_7 заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. За цих обставин лідер партії "Русскоє единство" ОСОБА_14 у незаконний спосіб проголосив себе головою ОСОБА_12 Міністрів Автономної ОСОБА_13 Крим та закликав Президента ОСОБА_6 ОСОБА_7 "забезпечити мир та спокій у Криму". У відповідь на цей заклик Президент ОСОБА_6 ОСОБА_7, порушуючи як міжнародне право, так і чину українсько-російську договірно-правову базу, а також положення Будапештського меморандуму, звернувся до ОСОБА_12 ОСОБА_7 Федеральних зборів ОСОБА_6 ОСОБА_7, яка своєю постановою від 01 березня 2014 року, протиправно легалізуючи ці порушення, надала згоду на використання на території України Збройних Сил ОСОБА_6 ОСОБА_7. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невідємної частини України - Автономної ОСОБА_13 Крим та міста Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної ОСОБА_13 Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республяки Крим до складу ОСОБА_6 ОСОБА_7, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім ОСОБА_6 ОСОБА_7, що підтверджується Резолюцією Генеральної ОСОБА_12 ООН 68/262 від 27 березня 2014 року «Територіальна цілісність України».

17 березня 2014 року Верховна ОСОБА_12 Автономної ОСОБА_13 Крим, розпущена постановою Верховної ОСОБА_12 України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної ради Автономної ОСОБА_13 Крим підписали з президентом ОСОБА_6 ОСОБА_7 Путіним «Договір про прийняття до ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_13 Крим і створення у складі ОСОБА_6 ОСОБА_7 нових суб'єктів».

21 березня 2014 року владою ОСОБА_6 ОСОБА_7 було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую ОСОБА_7 Республики Крым и образовании в составе Российской ОСОБА_7 новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя".

15 квітня 2014 року з метою забезпечення додержання прав і свобод людини і громадянина, захист інтересів держави, державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах окупації Верховною ОСОБА_12 України був прийнятий ОСОБА_15 України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року № 1207-VII. ОСОБА_15 визначив статус частини території України, як тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7, встановив особливий правовий режим на цій території, визначив особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Згідно ст.1 даного Закону із змінами та доповненнями, внесеними відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації» від 15.09.2015 року №685-VIII ОСОБА_13 Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації 20 лютого 2014 року.

14 серпня 2014 року з метою правової протидії агресору Верховною ОСОБА_12 України також був прийнятий ОСОБА_15 України "Про санкції" від 14 серпня 2014 року № 1644-VII, яким визначено механізм впровадження спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів щодо ОСОБА_6 ОСОБА_7.

11 вересня 2014 року на виконання зазначеного Закону України "Про санкції" Кабінет Міністрів України видав розпорядження від 11 вересня 2014 року №829-р "Про пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів" саме у зв'язку з військовою агресією ОСОБА_6 ОСОБА_7.

Саме в цілісній сукупності всі наведені в хронологічній послідовності нормативно-правові акти відтворюють обставини, що відбувались на частині території України Автономної ОСОБА_13 Крим та вказують на військову агресію ОСОБА_6 ОСОБА_7 по відношенню до України, наслідком якої стала повна окупація та подальша незаконна анексія території Автономної ОСОБА_13 Крим, яка засуджена міжнародними інстанціями.

Незаконно анексувавши ОСОБА_13 Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України.

Друга фаза збройної агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами ОСОБА_6 ОСОБА_7 озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної ОСОБА_12 України № 337-VII Про Заяву Верховної ОСОБА_12 України «Про відсіч збройній агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 та подолання її наслідків», прийнятою 21 квітня 2015 року, зазначені події на сході України відбувалися за наступним сценарієм:

Протягом травня 2014 року самозвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян ОСОБА_6 ОСОБА_7, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних сил ОСОБА_6 ОСОБА_7, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями громадянами ОСОБА_6 ОСОБА_7 батальйон «Восток», а також задіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаки Повітряних сил Збройних Сил України.

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької та Луганської області відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної ОСОБА_13» та «Донецької Народної ОСОБА_13». Показово, що ані самі референдуми, ані проголошені ними утворення та і не були визнані міжнародною спільнотою.

23 серпня 2014 року почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил ОСОБА_6 ОСОБА_7, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил ОСОБА_6 ОСОБА_7. Задіяння регулярних Збройних Сил ОСОБА_6 ОСОБА_7 у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: "За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)".

На засіданні ОСОБА_12 Безпеки ООН, яке відбулосся 29 серпня, делегація України заявила: "Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних зброєних сил". Після надзвичайного засідання комісії Україна НАТО, скликанного 29 серпня 2014 року на прохання України, Генеральний секретар НАТО А. Расмуссен кваліфікував вторгнення Збройних сил ОСОБА_6 ОСОБА_7 через східний і південно-східний українсько-російський державний кордон як «серйозну ескалацію збройної агресії Росії протии України».

29 червня 2016 року незалежна неурядова правозахисна організація Міжнародне партнерство за права людини разом із Норвезьким Гельсінським Комітетом та Українською Гельсінською Спілкою представила Звіт "Звідки відкрили вогонь? Розслідування транскордонних атак на сході України". Відповідно до Звіту, перетини кордону та напади на українські території були організовані за допомогою військових підрозділів ОСОБА_6 ОСОБА_7. Покинуті речі персонального вжитку та сліди переміщення військової техніки; рух російських військових підрозділів на території ОСОБА_6 ОСОБА_7 і через кордон України; факти нелегальних перетинів українського кордону комбатантами з ОСОБА_6 ОСОБА_7, які згодом здійснювали напади на об'єкти військової інфраструктури, державні прикордонні частини та цивільні об'єкти; здійснення атак з локацій військових частин регулярних Збройних Сил ОСОБА_6 ОСОБА_7 слугують цьому підтвердженням. Крім того, проаналізовані у звіті докази прямого втручання російських збройних сил, служб безпеки, осіб, які прямо пов'язані з військовими підрозділами ОСОБА_6 ОСОБА_7, а також аналіз атак на населені пункти Луганської області влітку 2014 року доводять наявність міжнародного характеру збройного конфлікту на Донбасі.

Незважаючи на укладення Мінських домовленостей, з моменту підписання 05.09.2014 року Мінського протоколу Збройні Сили ОСОБА_6 ОСОБА_7 та іррегулярні підрозділи російських найманців захопили Донецький аеропорт, м.Дебальцеве та інші населені пункти, розширивши контрольовану ними територію України у Донецькій та Луганській областях більше ніж на 500 квадратних кілометрів. Постачання російських окупаційних сил відбувається зокрема, за допомогою так званих "гуманітарних конвоїв, які регулярно скеровуються ОСОБА_6 ОСОБА_7 на територію України шляхом несанкціонованого перетинання українсько-російського державного кордону.

Україною за наслідками збройної агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 прийнято постанову Верховної ОСОБА_12 України від 17 березня 2015 року №254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

ОСОБА_16 Верховної ОСОБА_16 України від 27.01.2015 року №129-УІІІ законодавчий орган України затвердив звернення до ООН, Європейського парламенту, Парламентської ОСОБА_12 Європи, Парламентської ОСОБА_12 НАТО, Парламентської ОСОБА_12 ОБСЕ, Парламентської ОСОБА_12 ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання ОСОБА_6 ОСОБА_7 державою - агресором.

Результатом такого звернення стало визнання міжнародним співтовариством через схвалення 08.07.2015 року переважною більшістю членів Парламентської ОСОБА_12 ОБСЄ двох резолюцій, зокрема Резолюції "Продовження очевидних грубих і невиправданих порушень ОСОБА_6 ОСОБА_7 міжнародних норм і принципів ОБСЄ" та резолюції "Викрадені і незаконно утримувані громадяни України на території ОСОБА_6 ОСОБА_7", які засвідчили факт здійснення ОСОБА_6 ОСОБА_7 збройної агресії проти держава Україна та факт протиправності утримання українських політичних вязнів в ОСОБА_6 ОСОБА_7.

Заявники також посилаються на те, що ОСОБА_6 ОСОБА_7 неодноразово порушувала норми Конвенції Організації Об'єднаних Націй "Про захист цивільного населення під час війни" від 12 серпня 1949 року, а також Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та відповідно такі права фізичних осіб як, право на життя, право на свободу, повагу до честі і гідності, право не бути підданим катуванням.

Наявність таких порушень та факти збройної агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 підтверджуються серед іншого постановою ВРУ Про Заяву Верховної ОСОБА_12 України «Про відсіч збройній агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 та подолання її наслідків» від 21.04.2015 року №337-VІІ, а також підтверджується наступними доказами.

Із змісту статті "Танки прорвалися через неконтрольовані ділянки кордону" від 03.08.2014 року, яка міститься на сторінках Інтернет-порталу "ТСН", вбачається, що Росія продовжує накопичувати живу силу та озброєння на кордоні з Україною. Через неконтрольовані ділянки кордону 03.08.2014 року з боку ОСОБА_6 ОСОБА_7 були переправлені 10 танків, які рухались в бік Донецька. Неподалік села Біла Берізка, Брянська область, ОСОБА_6 ОСОБА_7 зосереджено 34 одиниці військової бронетехніки ОСОБА_6 федерації з нанесеною символікою миротворчого військового контингенту (http://tsn.ua/ukrayina/v-doneck-yidut-10-rosiyskih-tankiv-yaki-vnochi-peretnuli-kordon-rnbo- 361721.html).

Інформаційно-аналітичний центр Національної безпеки України від 20.06.2014 року на своєму офіційному сайті повідомляє, що за інформацією Міністра оборони України, ОСОБА_6 ОСОБА_7 перекинула на територію України 10 бойових машин "Град" БМ-21, танки Т-64 і іншу техніку. Причому є докази того, що ця техніка належить армії ОСОБА_6 ОСОБА_7 (http://mediarnbo.org/2014/06/20/vazhkazbroya_zrosiyskoi_federatsiyi/.

Згідно до ОСОБА_16 Міністрів "ДНР" "О создании Министерства внутренних дел "Донецкой Народной ОСОБА_13" № 17-4 від 17.07.2014 року, створено Міністерсво внутрішніх справ "Донецької Народної ОСОБА_13"(http://old.dnr-online.ru/dok).

На офіційному сайті "ДНР" міститься також ОСОБА_16 міністрів "ДНР" №17-5 від 17.07.2014 року "О создании Министерства Государственной Безопасности "Донецкой Народной Республики"(http://old.dnr-online.ru/dok).

За інформацією в статті "Сили АТО відступили від кордону через шалений обстріл: багато загиблих і поранених" від 16.07.2014 року, яку опублікував Інтернет-ресурс "ПРАВДА ТУТ", 16.07.2014 року з боку населеного пункту Степанівка на Донеччині бойовики розпочали масований наступ на сили Національної гвардії України. Бійці українських 72-ї мотострілецької бригади та 24-ї аеромобільної бригади відійшли від позицій біля кордону під натиском постійних обстрілів із важкої артилерії, мінометів та "Градів", втративши багато бійців та техніки (http://gazeta.ua/articles/np/.

Із змісту статті "Сепаратисти у Донецьку захопили ОДА. Кидають гранати" від 06.04.2014 року, яка міститься на сторінках Інтернет-порталу "УКРАЇНСЬКА ПРАВДА", вбачається, що проросійськи налаштовані агресивні особи скандуючи проросійські гасла, триваючи в руках прапори ОСОБА_6 ОСОБА_7, георгіївські прапори і прапори проросійських громадських організацій, включаючи заборонену "ДНР" захопили адміністративну будівлю Донецької обласної державної адміністрації. Біля захопленої адміністративної будівлі, на площі Леніна, було вирішено встановити кордон з Росією (http://www.pravda.com.ua/news/2014/04/6/7021505/).

Із змісту статтті "Мирный митинг в Донецке закончился кровавой дракой (фото)", яку опублікував Інтернет-ресурс "Сегодня" 28.04.2014 року, слідує, що в Донецьку на вулиці Артема проросійськи мітингувальники обстріляли, закидали камінням автоколону проукраїнських активістів за єдність України, в результаті чого було 14 постраждалих (http:// www.segodnya.ua/)., та іншими публікаціями.

Масовість таких порушень призвела до того, що в результаті збройної російської агресії на території Донецької та Луганської областей та на території Автономної ОСОБА_13 Крим понад 921 000 осіб були переміщені в межах України станом на 23 січня 2015 року, що підтверджується резолюцією Парламентської ОСОБА_12 Європи "Гуманітарна ситуація українських біженців і переміщених осіб" № 2028 від 27 січня 2015 року.

Більше 2 000 000 осіб залишаються в районах, контрольованих проросійськими бойовиками, схильними до нестабільності, серйозних порушень прав людини і створення неадекватних умов життя. За даними УВКБ ООН (UNHCR Ukraine) станом на 14 серпня 2015 року 1 438 000 осіб були змушені покинути свої домівки внаслідок збройної агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 на території України.

Крім цього, відповідно до Заяви Міністерства закордонних справ України щодо виконання Мінських домовленостей від 01 березня 2016 року з моменту початку агресії загинуло понад 2600 українських військовослужбовців та понад 9000 було поранено.

Заявниця також зазначає, що було порушено безпосередньо їх, гарантовані Конвенціями права, а саме: до початку збройної агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти України вона була повноправним громадянином держави Україна, де людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. До вимушеного переселення з окупованої території Донецької області вона проживала на території м. Донецьк, мала налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя разом зі своїми дітьми. Але, зважаючи на незаконну окупацію ОСОБА_6 ОСОБА_7 частини території Донецької області, вона була позбавлена такої можливості.

На початку березня 2014 року в Донецьку почалися сумні події, які потім вилилися в протистояння. В той час місто було затоплено агресивними приїжджими з ОСОБА_6 ОСОБА_7, а також місцевими "протестуючими", які всюди ходили з георгіївськими стрічками та російськими прапорами і були готові бити за одне слово українською мовою, українську символіку, проукраїнську позицію.

Переломним моментом вона вважає 5 березня 2014 року, коли в Донецьку пройшов масштабний мітинг "За єдність України", що закінчився кривавою бійкою. Зокрема, після завершення мітингу, на виході з площі Леніна, проросійські активісти напали на українських патріотів. Масштабна кривава бійка була досить тривалою, в ній постраждали кілька людей. Основна "битва" відбувалася біля фонтану на площі Леніна, де патріотів, які намагалися сховатися били палицями і ставили на коліна.

Ближче до вечора частина проросійських протестувальників виламали решітку центрального входу адміністративної будівлі Донецької обласної державної адміністрації, прорвалися в будівлю адміністрації і пройшли вгору до 4-го поверху. Сталеві загородки, встановлені в ОДА раніше, були зламані. Через кілька хвилин український прапор на шпилі будинку був замінений російським. На козирку і флагштоку також з'явилися прапори держави-агресора. Внутрішні війська, які охороняли будівлю просто відійшли в сторону і нічого не робили.

Незважаючи на напади з боку проросійських активістів патріотичні мітинги "за єдність України" тривали. Під час чергового патріотичного мітингу 13 березня 2014 року, на площі Леніна, від ножового поранення проросійського активіста загинув патріот України ОСОБА_17. Мітинг закінчився кровавим побоїщем, проросійські активісти нападали із залізними прутами, палицями, вогнепальною зброєю на колону мирних демонстрантів. Проросійських правопорушників дратували українські прапори, вони відбирали їх у проукраїнських демонстрантів, топтали та підпалювали.

Після цієї події був ще мітинг в Калінінському районі в парку біля річки Кальміуса в Донецьку.

На вищезгаданих мітингах вона участі не брала, стежила за ними за допомогою засобів масової інформації.

З метою недопущення поширення будь-якої інформації з окупованої території, нелегітимні органи влади незаконно проголошеної "ДНР", відключили українські телеканали і радіо. Транслювалися тільки російські телеканали.

Громадянам України, які не підтримували створення "ДНР" та відверто проявляли свої патріотично-налаштовані погляди щодо єдності України, залишатися в місті ставало небезпечно. Проросійські бойовики захоплювали і катували тих, хто використовував символіку України та спілкувався українською мовою. Її хвилювання за життя підсилювалась великою вірогідністю потрапити в полон до озброєних бойовиків, оскільки вона була патріотом своєї держави та людиною з твердою проукраїнською позицією

Зазначені обставини призвели до неможливості подальшого проживання на території Донецької області, а тому вона вирішила залишити своє житло та переїхати разом із дітьми до іншої частини України аби мати елементарну змогу жити, не турбуючись про свою безпеку.

Після переїзду довелося пристосовуватися до нових життєвих умов та шукати роботу, щоб забезпечити потреби своєї родини в засобах для існування. Зважаючи на складну економічну ситуацію, що обумовлена військовим конфліктом з державою-агресором ОСОБА_6 ОСОБА_7, вона зіткнулася з труднощами під час пошуку постійної оплачуваної роботи. Її сімя не відчуває впевненості у завтрашньому дні, за один короткий період часу залишилась без житла, без підтримки, без надії на повернення додому.

Заявниця вважає, що внаслідок саме військової агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 на території Донецької області було - порушено цілу низку її прав і свобод, передбачених Конвенцією "Про захист прав людини та основоположних свобод" від 04.11.1950 року, Протоколом (Перший протокол) до цієї Конвенції від 20 березня 1952 року та Протоколом № 4 до цієї Конвенції від 16 вересня 1963 року, зокрема: право на життя, право на свободу та повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. №1706-VII, що містить визначення поняття внутрішньо переміщеної особи, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За змістом ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

ОСОБА_16 Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 p. №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» з наступними змінами і доповненнями було затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, додаток до якого визначає форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Однак, дана форма не передбачає внесення відомостей про конкретну причину (підставу), яка змусила залишити або покинути своє місце проживання внутрішньо переміщену особу (ч. 1 ст. ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII).

Отримана заявницею довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.11.2014 року № Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради на ім'я ОСОБА_2 посвідчує лише факт вимушеного переселення з тимчасово окупованої території м. Донецьк до м. Хмельницький, і не містить в собі зазначення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 p. №1706-V1I не визначає порядку підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту та/або тимчасової окупації території України, та не виключає можливості звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення.

Її звернення до суду обумовлено тим, що вона має на меті визначити свій статус, як особи, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, що обумовлює виникнення прав та обовязків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Враховуючи вищевказане, завниця просить її заяву задоволити.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_2, яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4, заяву підтримала, просить її задоволити суду пояснила, що вимушена була переїхати з свого місця проживання, оскільки в її місті були обстріли. Вона з дітьми залишили квартиру, все своє майно та в травні 2014 вимушені були виїхати в м. Хмельницький. На даний час вона з дітьми винаймає житло в АДРЕСА_2.

Представник заявниці в судовому засіданні заяву підтримав з підстав, викладених в ній, просить заяву задоволити.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом пордку.

Вислухавши пояснення заявниці, представника заявниці, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилася народилася 27.09.1976 року в м. Харків, та разом з своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, були зареєстровані і проживали в ІНФОРМАЦІЯ_4.

В травні 2014 року ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були вимушені переміститись з місця їх постійного проживання на тимчасово окупованій території Донецької області м. Донецьк, вул. Январська, 7, кв. 3, в м. Хмельницький, АДРЕСА_3, де зараз проживають, про що свідчить довідки про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи № від 04.11.2014 року, №800126, № від 04.10.2017 року.

Судом також встановлено, що 15 квітня 2014 року Верховною ОСОБА_16 України був прийнятий ОСОБА_15 України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" № 1207-VII, який визначив статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 та встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Датою початку тимчасової окупації визначено 20 лютого 2014 року.

Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної ОСОБА_13 Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

14 серпня 2014 року виходячи з положень Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та загальновизнаних міжнародних норм і правил, заявляючи, що пряме або опосередковане втручання у внутрішні і зовнішні справи України під будь-яким приводом є неприпустимим, усвідомлюючи потребу невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, включаючи ворожі дії, збройний напад інших держав чи недержавних утворень, завдання шкоди життю та здоровю населення, захоплення заручників, експропріацію власності держави, фізичних та юридичних осіб, завдання майнових втрат та створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод Верховною ОСОБА_16 України також був прийнятий ОСОБА_15 України "Про санкції" № 1644-VII, яким визначено механізм впровадження спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України Про санкції 11 вересня 2014 року Кабінет Міністрів України видав розпорядження №829-р "Про пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів", а саме у зв'язку з агресією ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти України у військовій, економічній, енергетичній та інформаційній сфері, окупацією частини території України, сприянням терористичній діяльності на території України, порушенням прав і свобод громадян України, інтересів суспільства та держави, що створюють реальні та потенційні загрози національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України.

ОСОБА_16 Верховної ОСОБА_16 України «Про Звернення Верховної ОСОБА_16 України до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської ОСОБА_12 Європи, Парламентської ОСОБА_12 НАТО, Парламентської ОСОБА_12 ОБСЄ, Парламентської ОСОБА_12 ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання ОСОБА_6 ОСОБА_7 державою-агресором» від 27.01.2015 року №129-VІІ встановлено, що Україна залишається об'єктом воєнної агресії з боку ОСОБА_6 ОСОБА_7, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна ОСОБА_12 України визнає ОСОБА_6 ОСОБА_7 державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України - визнати ОСОБА_6 ОСОБА_7 державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність ОСОБА_12 Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані "ДНР" і "ЛНР" визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).

Також Верховна ОСОБА_12 України ОСОБА_16 від 21 квітня 2015 року №337-VIII схвалила текст Заяви Верховної ОСОБА_16 України "Про відсіч збройній агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 та подолання її наслідків", у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що агресія ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами ОСОБА_6 ОСОБА_7 всупереч міжнародно-правовим зобов'язанням ОСОБА_6 ОСОБА_7 порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і ОСОБА_6 ОСОБА_7 про статус та умови перебування Чорноморського флоту ОСОБА_6 ОСОБА_7 на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків.

Друга фаза збройної агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами ОСОБА_6 ОСОБА_7 озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян ОСОБА_6 ОСОБА_7, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України.

У вказаній Заяві Парламенту також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил ОСОБА_6 ОСОБА_7, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац 3 пункту 4 Заяви), та наведено численні факти порушень ОСОБА_6 ОСОБА_7 своїх міжнародних зобов'язань, посягань на територіальну цілісність України.

Верховною ОСОБА_16 України за наслідками збройної агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 також прийнято постанову від 17 березня 2015 року №254-VIII "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Резолюцією Парламентської ОСОБА_12 Європи 2067 (2015) «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» асамблея висловила серйозну стурбованість зростаючою кількістю випадків осіб, що зникли безвісті у зонах військових дій в окремих частинах Донецької та Луганської областях України, а також в окупованому Криму. ОСОБА_12 також висловила жаль стосовно рішень Президента ОСОБА_6 ОСОБА_7 утаємничувати дані щодо втрат серед особового складу збройних сил ОСОБА_6 ОСОБА_7 під час спецоперації у мирний час.

З огляду на викладене факт збройної агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти України та окупації ОСОБА_6 ОСОБА_7 частини території Донецької області України є загальновідомим і не підлягає доведенню.

Факти збройної агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 також підтверджуються наступними доказами: статтею "Танки прорвалися через неконтрольовані ділянки кордону" від 03.08.2014 року, яка міститься на сторінках Інтернет-порталу "ТСН" (http://tsn.ua/ukrayina/v-doneck-yidut-10-rosiyskih-tankiv-yaki-vnochi-peretnuli-kordon-rnbo-361721.html); повідомленням Інформаційно-аналітичного центру Національної безпеки України від 20.06.2014 року про те, що ОСОБА_6 ОСОБА_7 перекинула на територію України 10 бойових машин "Град" БМ-21, танки Т-64 і іншу техніку. Причому є докази того, що ця техніка належить армії ОСОБА_6 ОСОБА_7 (http://mediarnbo.org/2014/06/20/vazhkazbroya-z-rosiyskoi-federatsiyi/; статтею "Сили АТО відступили від кордону через шалений обстріл: багато загиблих і поранених", яку опублікував Інтернет-ресурс "ПРАВДА ТУТ" (http://gazeta.ua/articles/np/_sili-ato-vidstupili- vid-kordonu-cherez-shalenij-obstril-bagato-zagiblih-i-poranenih/569997?mobile=true); статтею "Сепаратисти у Донецьку захопили ОДА. Кидають гранати" від 06.04.2014 року, яка міститься на сторінках Інтернет-порталу "УКРАЇНСЬКА ПРАВДА" (http://www.pravda.com.ua/news/2014/04/6/7021505/) та іншими публікаціями. А також переглянутими в судовому засіданні відеозаписами.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. №1706-VII, що містить визначення поняття внутрішньо переміщеної особи, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За змістом ч. 1ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

ОСОБА_16 Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 p. N 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» з наступними змінами і доповненнями було затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, додаток до якого визначає форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Однак, дана форма не передбачає внесення відомостей про конкретну причину (підставу), яка змусила залишити або покинути своє місце проживання внутрішньо переміщену особу (ч. 1 ст. ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII).

Отримані заявницею довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № від 04.11.2014 року, №800126, № від 04.10.2017 року, видані відповідно на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, посвідчує лише факт їх вимушеного переселення з м. Донецьк до міста Хмельницький і не містить в собі зазначення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 p. №1706-V1I не виключає можливості звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення.

Женевська Конвенція «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949 року застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є (ст. 4 Конвенції).

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід встановити факт, що вимушене переселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у травні 2014 року з окупованої території Донецької області України відбулось внаслідок збройної агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти України та окупації ОСОБА_6 ОСОБА_7 частини території Донецької області області України.

Керуючись ст. 8, ст. 21-68 Конституції України, ст.ст. 234, 235, 256- 259 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що вимушене переселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в травні 2014 року з окупованої території Донецької області України відбулось внаслідок збройної агресії ОСОБА_6 ОСОБА_7 проти України та окупації ОСОБА_6 ОСОБА_7 частини території Донецької області України.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: