АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний №2-191/12 Суддя-доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Воля-Кабель» про захист прав споживача, спростування недостовірної інформації, визнання правочинів дійсними, визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Воля-Кабель» про порушення немайнових прав, зобов'язання спростувати поширену недостовірну інформацію, захист прав споживача послуг кабельного телебачення, визнання правочинів дійсними, визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди. Судовим рішенням визнано достовірною інформацію, що ОСОБА_2 був споживачем послуг кабельного телемовлення від ЗАТ «Воля-Кабель» станом на 28.03.2006 року та сплатив на рахунок ЗАТ «Воля-Кабель» кошти - 412 грн. 20 коп. за послуги кабельного телемовлення в термін по 28.03.2006 року, а також, що позивач не був абонентом ЗАТ «Воля-Кабель» за Договором про надання послуг кабельного телемовлення в 2002 році. Крім того, визнано за ОСОБА_2 право на отримання від ТОВ «Воля-Кабель» повної та достовірної інформації про надання телекомунікаційних послуг ТОВ «Воля-Кабель», а в іншій частині відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2012 року апеляційну скаргу ТОВ «Воля-Кабель» було задоволено, рішення суду першої інстанції від 21.02.2012 року в частині задоволення позовних вимог про визнання достовірною інформації, що ОСОБА_2 був споживачем послуг кабельного телемовлення від ЗАТ «Воля-Кабель» станом на 28.03.2006 року та сплатив на рахунок ЗАТ «Воля-Кабель» кошти - 412 грн. 20 коп. за послуги кабельного телемовлення в термін по 28.03.2006 року скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у позові відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

29 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, яку згодом уточнював, про ухвалення додаткового рішення до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року, посилаючись на те, що визнаючи за позивачем право на отримання від ТОВ «Воля-Кабель» повної та достовірної інформації про надання телекомунікаційних послуг ТОВ «Воля-Кабель», суд першої інстанції не зазначив, які саме дії необхідно вчинити позивачеві з метою реалізації указаного права, та з яких саме питань позивач має право на отримання від ТОВ «Воля-Кабель» повної та достовірної інформації. На думку заявника, рішення суду не містить строку та порядку його виконання, з огляду на що залишається не виконаним по теперішній час.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року у задоволенні зазначеної заяви відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить указану ухвалу скасувати, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року, ОСОБА_2 посилався на те, що визнаючи за позивачем право на отримання від ТОВ «Воля-Кабель» повної та достовірної інформації про надання телекомунікаційних послуг ТОВ «Воля-Кабель», суд першої інстанції не зазначив, які саме дії необхідно вчинити позивачеві з метою реалізації указаного права, та з яких саме питань позивач має право на отримання від ТОВ «Воля-Кабель» повної та достовірної інформації.

Відмовляючи у задоволенні указаної заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що передбачених законом підстав для ухвалення додаткового рішення - немає.

Так, частиною 1 ст. 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення.

Зокрема, за змістом указаної норми права, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Зі змісту рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року слідує, що судом розглянуто позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 в прохальній частині позовної заяви не конкретизував, з яких саме питань позивач просить визнати за ним право на отримання від ТОВ «Воля-Кабель» повної та достовірної інформації, а також не заявляв вимог щодо зобов'язання відповідача або будь-яких інших осіб на вчинення дій, спрямованих на реалізацію відповідного права.

В той же час, згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Чинним законодавством не передбачено обов'язку суду в рішенні зазначати, які саме дії необхідно вчинити позивачеві для реалізації визнаного за ним права. Указане питання стосується стадії виконання рішення суду.

Виконання рішення суду стосується і питання визначення порядку та строку його виконання, а тому відсутність у судовому рішенні відомостей про порядок та строк його виконання не є підставою для ухвалення додаткового рішення за правилами ст. 270 ЦПК України. Зазначене питання врегульоване ст. 267 ЦПК України, згідно якої суд, який ухвалив судове рішення, наділений правом, а не обов'язком, визначення порядку його виконання

Таким чином, оскільки в даному випадку відсутні правові підстави для ухвалення судом додаткового рішення до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.02.2012 року, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права та не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374,375 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: