Справа №2-1695/11 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1942/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2011 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

16 березня 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 11 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 «Юрго» М.Ю. був укладений кредитний договір № SUH2AE00000097, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 29 439,31 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,88% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08 березня 2013 року. Оскільки відповідачем не було виконано належним чином взяті на себе зобовязання, утворилась заборгованість станом на 02 березня 2011 року на загальну суму 24177,98 дол. США. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № SUH2AE00000097 від 11 березня 2008 року в сумі 24177,98 дол. США, що за курсом НБУ складає 191973,15 грн.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості по кредитному договору в сумі 191973,15 грн., а також судові витрати в розмірі 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрати на ІТЗ розгляду судового процесу, а всього на суму 193793,15 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 листопада 2017 року заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати, ухваливши нове, яким в позові відмовити в повному обсязі. Зазначає, що банком при зверненні до суду пеня була нарахована за строк, який перевищує 1 рік. Однак, у звязку з неявкою відповідача, вона не мала можливості подати клопотання про застосування строків позовної давності, що вплинуло на результати розгляду справи. Вказує, що у п. 14.2 кредитного договору встановлено вимогу щодо сплати споживачем пені в розмірі 0,15% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення, що перевищує 50% річних, і це є порушенням принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Стосовно стягнення комісії за користування кредитом, зазначає, що положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними. Також вважає, що вимога про стягнення фіксованої частини штрафу є незаконною.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконала, у звязку з чим підлягає стягненню з відповідача на користь банку заборгованість в межах заявлених вимог на загальну суму 24177,98 дол. США, яка в еквіваленті по курсу НБУ станом на 15 лютого 2011 року складає 191973,15 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір № SUH2AE00000097, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 29439,31 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,88% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08 березня 2013 року, а відповідач зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором (а. с. 8-13).

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до статті 17.8 договору, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та кредитом.

У випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених статтями 6.2.2 та 6.2.3 договору, щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки (пункт 14.2 договору).

У випадку порушення позичальником зобовязання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого ст. 6.2.4 договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховуються (пункт 14.3. договору).

Згідно п. 14.9 договору при порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити штраф у розмірі 250 грн. +5% від суми невиконаного зобовязання.

З наданих позивачем розрахунків слідує, що станом на 02 березня 2011 року відповідач має заборгованість на загальну суму 24177,98 дол. США, яка складається:

- 17365,82 дол. США заборгованість за кредитом;

- 2064,36 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 392,31 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 3174,17 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

а також штрафи відповідно до умов кредитного договору:

- 31,49 дол. США штраф (фіксована частина);

- 1149,83 дол. США штраф (процентна складова).

05 лютого 2011 року на адресу відповідача було направлено повідомлення про необхідність погашення простроченої заборгованості (а. с. 6).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги щодо пропущення банком строку позовної давності до вимог про стягнення пені, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Відповідна правова позиція, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, викладена у постановах Верховного Суду України у справі № 6-2307цс15 від 02 березня 2016 року, у справі № 6-1374цс17 від 11 жовтня 2017 року.

Окрім того, пунктом 14.11 кредитного договору передбачено, що сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років.

Згідно положень ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Позивач просить стягнути заборгованість з часу укладення кредитного договору (11 березня 2008 року) по 02 березня 2011 року, а тому строк позовної давності в частині вимог про стягнення з відповідача пені не пропущено, оскільки умовами кредитного договору, які узгодили сторони, передбачений строк позовної давності у 5 років, в межах якого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Колегія суддів не може також взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору щодо пені та комісії є несправедливими та не відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів», так як зазначені положення договору у встановленому порядку недійсними не визнані. Крім того вони виконувались відповідачем, що свідчить про її згоду з ними.

В той же час, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача штрафів в сумі 31,49 дол. США (фіксована частина) та 1149,83 дол. США (процентна складова).

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснив, що неустойка (пеня та штрафи) застосовувалася за порушення відповідачем строків сплати платежів, передбачених кредитним договором, тобто фактично пеня та штрафи нараховувалися за одне і те саме правопорушення, з чого слідує, що кредитним договором передбачена подвійна юридична відповідальність у вигляді пені та штрафу за одне й те саме правопорушення.

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003цс15).

ПАТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що неустойка у вигляді штрафів: 31,49 дол. США (фіксована частина) та 1149,83 дол. США (процентна складова), стягненню з відповідача не підлягає.

Виходячи з наведеного, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині розміру заборгованості ОСОБА_3, та на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 182593,47 грн. (191973,15 грн. ((31,49 дол. США+1149,83 дол. США )*7,94 (курс НБУ станом на 15 лютого 2011 року))=182593,47 грн.).

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2011 року змінити та стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості по кредитному договору в сумі 182593 грн. 47 коп., а також судові витрати в розмірі 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрати на ІТЗ розгляду судового процесу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2017 року.

Головуючий

Судді -