АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:22-ц/790/4068/17 Головуючий 1 інст. - Попов О.Г.
Справа № 629/5243/16-ц Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія: договірні
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року колегія суддів Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого- судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на ? частини квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 січня 2004 року між ним та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_6 була укладена біржова угода № 1-023, на підставі якої ним у відповідачів придбано 3/4 житлової чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.22).

У листопаді 2016 року він (ОСОБА_3.) звернувся до державної реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції з заявою про оформлення права власності на спірну квартиру.

Рішенням державного реєстратора за № 32370135 від 16 листопада 2016 року було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, оскільки договір купівлі-продажу укладений на товарній біржі, а не посвідчений нотаріально, як передбачено законодавством.

В зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду із вказаним позовом.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі продажу № 1-023 від 22 січня 2004 року 3/4 житлової чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, укладений на Лозівській товарній біржі між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем м. Лозова Харківської області, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3, право власності на 3/4 житлової чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3.

Додатковим рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 червня 2017 року доповнено рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дійсним та визнання права власності.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551,20 грн. на користь держави.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Кредитною спілкою (КС) «Лозівськийвзаємний кредит» подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки оскаржуваним рішенням порушуються права КС «Лозівськийвзаємний кредит».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що на примусовому виконанні Лозівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ знаходяться виконавчі листи Лозівського міськрайонного суду Харківської області №2025/2-76/11 від 16 травня 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №89 від 03 вересня 2008 року з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 (помер) на користь КС «Лозівськийвзаємний кредит».

Постановою державного виконавця від 09 червня 2011 року було відкрито виконавче провадження з одночасним накладенням арешту на все майно божників ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6.

Крім того, згідно листа від 31 травня 2013 року за вих. №77 КП «Лозівське бюро технічної інвентаризації» право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3, зареєстроване за ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з 22 червня 1999 року згідно свідоцтва про право власності на житло.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу й виконали умови договору, але відповідачі не бажають оформити правовстановлюючі документи, чим порушують права позивача ОСОБА_3

Проте колегія суддів не може погодитись iз такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі висновки не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим.

Згідно зi ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд виршує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги i заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їx підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 червня 1999 року, виданого Лозівською міською радою Харківської області, чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 77,5 кв.м приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_3 Вказана квартира зареєстрована в Лозівському БТІ на праві спільної сумісної власності за реєстраційним № 16485 04 листопада 1999 року (а.с. 23).

22 січня 2004 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також ОСОБА_6 була укладена біржова угода № 1-023, на підставі якої ОСОБА_3 придбав у відповідачів 3/4 частини житлової чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.22).

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.3, ч.4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно ч.4 ст. 656 ЦК України, що діяла на час укладання біржової угоди купівлі-продажу частини спірної квартири, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до ч.1 ст. 657 ЦК України, яка діяла на час укладання біржової угоди купівлі-продажу частини спірної квартири, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

При вирішенні позову ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання у зв'язку із цим за позивачем права власності на частину спірної квартири, суд першої інстанції не врахував, що вимоги ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже, не створюють прав та обов'язків для сторін.

Посилання представника позивача в судовому засіданні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції на той факт, що на підставі належним чином зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів договору купівлі-продажу ? частини квартири від 22 січня 2004 року право власності на нерухомість виникло в той же день і додаткової його реєстрації в органах бюро технічної інвентаризації не вимагалося, судова колегія до уваги не приймає, оскільки відповідно до пункту 5.5 біржової угоди №1-023 договору купівлі-продажу ? частини квартири АДРЕСА_3, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, зареєстрований на товарній біржі 22 січня 2004 року за №1-023 посвідчений підписом президента біржі ОСОБА_8, вбачається, що право власності на вказану квартиру підлягало державній реєстрації у в Бюро технічної інвентаризації.

Також судова колегія звертає увагу на той факт, що протягом 12 років ОСОБА_3 не вживалося жодних дій по забезпеченню свого права та належного його оформлення.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Крім того, згідно листа від 31 травня 2013 року за вих.. №77 КП «Лозівське бюро технічної інвентаризації» право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3, зареєстроване за ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з 22 червня 1999 року згідно свідоцтва про право власності на житло.

Так, колегія суддів звертає увагу і на той факт, що після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулися всі мешканці спірної квартири, вказані обставини були встановлені в ході апеляційного розгляду та підтвердженні представником апелянта.

Також, на примусовому виконанні Лозівського МРВДВС ГТУЮ знаходяться виконавчі листи Лозівського міськрайонного суду Харківської області №2025/2-76/11 від 16 травня 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №89 від 03 вересня 2008 року з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 ( який помер) на користь КС «Лозівськийвзаємний кредит».

Постановою державного виконавця від 09 червня 2011 року було відкрито виконавче провадження з одночасним накладенням арешту на все майно божників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6

Вищезазначені виконавчі провадження не закінчені та не закриті відповідно до вимог діючого Закону України «Про виконавче провадження», про що свідчать обставини, викладені в запереченнях на апеляційну скаргу відповідачів у справі про те, що ними оскаржуються дії органу державної виконавчої служби по виконанню виконавчих листів, виданих Лозівським міськрайонним судом Харківської області у справі №2025/2-76/11 від 16 травня 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №89 від 03 вересня 2008 року.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням суду порушуються права Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» як кредитора щодо повернення стягнутих рішенням суду грошових коштів з відповідачів.

Оскільки рішення суду ухвалено без дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду є необґрунтованими та не відповідають обставинам справи, колегія суддів вбачає підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

У звязку із вищевказаним підлягає скасуванню і додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 червня 2017 року щодо розподілу судових витрат між сторонами у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь держави недоплачений ним судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру в сумі 551,20 грн. та стягнути на користь КС «Лозівськийвзаємний кредит» понесені останнім та підтверджені відповідною квитанцією сплати судового збору витрати в сумі 1760 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія судддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 лютого 2017 року та додаткове рішення цього ж суду від 12 червня 2017 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дійсним та визнання права власності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 551(пятсот пятдесят одна) гривня 20копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» понесені судові витрати в сумі 1760 ( одна тисяча сімсот шістдесят) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий:

Судді: