АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22ц-791/1991/2017 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року грудня місяця 21 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2
ОСОБА_3
за участі секретаряОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А

В жовтні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк», Банк), мотивуючи свої вимоги тим, що 18.12.2010 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було складено анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг без номеру, відповідно до якої він виявив бажання щодо оформлення на своє імя платіжної картки кредитка «Універсальна», із зазначенням бажаного кредитного ліміту в розмірі 5000 грн., а також погодився з тим, що вказана Заява, разом з ОСОБА_7 клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, складають між сторонами договір про надання банківських послуг б/н (далі кредитний договір). Станом на 31.01.2016 р. за кредитним договором виникла заборгованість, яка складає 87 486,84 грн.

Посилаючись на те, що укладений кредитний договір суперечить нормам цивільного законодавства, Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив суд визнати недійсним даний договір в звязку з тим, що він не отримав в письмовій формі повної та достовірної інформації про умови кредитування, суму кредитного ліміту, орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, а також йому не розяснено Банком переваг і недоліків наявних форм кредитування. Окрім того, в договорі не міститься детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил надання банківських послуг визнані обовязковими, не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача.

Також невідомо в якій редакції діяли Умови та Правила надання банківських послуг на момент укладання цього договору, оскільки на сайті Банку є архів актуальних договорів, який закінчується на 01.04.2012 р.

Крім того, зазначив, що з умовами кредитного договору він ознайомився лише після того, як Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з нього вищевказаної кредитної заборгованості.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як визначено у ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

За ч.1, ч.3-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.10.2010 року ОСОБА_6 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до умов якої він отримав платіжну картку кредитку «Універсальна» та зазначив бажаний кредитний ліміт у розмірі 5000 грн. (а.с. 6-7).

У цій анкеті-заяві зазначено, що отримувач банківських послуг згоден із тим, що Заява, разом із ОСОБА_7 клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписавши цю Заяву, позичальник засвідчив, що він ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Окрім того, зобовязався регулярно знайомитись із змінами до Умов та Правил надання банківських послуг, які розташовані на сайті банку www.privatbank.ua (с. 6-7).

Вказана анкета-заява була добровільно підписана сторонами, справжність підпису не заперечується позивачем.

У справі, що переглядається, суд встановив, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; відповідач надав позивачеві ОСОБА_7 клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також ОСОБА_4 банку у письмовому вигляді, що передувало укладенню вказаного договору. Із встановленої банком процентної ставки та розміру отриманих ним з картки грошей він мав обєктивну можливість дізнатися сукупну вартість кредиту. Колегія суддів з цим висновком погоджується, оскільки встановлений банком кредитний ліміт по кредитній картці не свідчить про те, що позичальник скористувався або обовязково скористується цими коштами, що позбавляє банк можливості вирахувати наперед сукупну вартість кредиту.

З наведеного слідує, що ОСОБА_6 при підписанні анкети-заяви погодився з її умовами, при цьому не скористався правом відкликання згоди на укладення відповідного договору та не заперечував проти надання йому відповідної суми кредиту. Отже, права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку сплати кредиту Банком не порушувалися, про що свідчить підпис позичальника в анкеті-заяві.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не було надано інформації про істотні умови договору та орієнтовану сукупну вартість кредиту у письмовій формі є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

В апеляційній скарзі позивач посилається на ч.ч.1, 2, 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», в якій йде мова про нечесну підприємницьку практику (будь-яка діяльність дії або бездіяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною), внаслідок якої правочин визнається недійсним. При цьому, він не конкретизував, в чому полягає такий обман його з боку відповідача під час укладення оспорюваного кредитного договору. Тому цей довід колегія суддів вважає неспроможним.

Із твердженням апелянта про те, що у оскаржуваному судовому рішенні встановлено обставини щодо наявності заборгованості за зазначеним вище кредитним договором колегія суддів не погоджується, оскільки спір щодо стягнення заборгованості за оскаржуваним кредитним договором розглядається у іншій справі. У справі, яка переглядається зараз, відомості про розмір кредитної заборгованості містяться лише в позовній заяві, але судом першої інстанції ця обставина не досліджувалась і будь-які докази на підтвердження кредитної заборгованості, яка рахується за апелянтом у справі відсутні.

Посилання позивача на правову у позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 11.03.2015 року у справі 6-16цс15, в якій зазначено про те, що не можна вважати «памятку, умови та правила надання банківських послуг» складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника, колегія суддів вважає недоречним, оскільки вищезазначена правова позиція була висловлена з приводу встановлення у договорі та застосування строку позовної давності, зокрема ч.1 ст.259 ЦК України. У справі ж, що переглядається апеляційним судом йдеться про визнання кредитного договору недійсним.

Також, неприйнятними є і посилання відносно того, що висновки суду першої інстанції суперечить правовій позиції, викладеній в постанові ВСУ №6-1341цс15 від 02.12.2015 р., оскільки несправедливих умов договору, які б були зазначені у ньому та істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на шкоду споживача, судом встановлено не було.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що при укладенні спірного кредитного договору сторонами були погоджені усі його істотні умови та додержано необхідні для чинності правочину вимоги, а підстав, передбачених ст. ст.203, 215 ЦК України, ст.ст.11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним немає, позивач їх не довів, що є його процесуальним обов'язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія судів,

постановила

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Постанова набрала законної сили 21 грудня 2017 року

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання ОСОБА_4