Провадження №2/751/257/17
Рішення

Іменем України

04 грудня 2017 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Ченцової С. М.

при секретарі Сащенко О. М.

з участю : позивача - відповідача ОСОБА_1, представника позивача- відповідача ОСОБА_2, представника відповідача-позивача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей : ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради про вселення та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

30.11.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей : ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_7, про вселення позивачки разом з неповнолітніми дітьми в квартиру № 19/2 будинку № 7 по вул. Музичній в м. Чернігові.

Позов мотивовано тим, що позивачка перебувала із відповідачем у цивільному шлюбі з 2004 року. В установленому законом порядку вона та її донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у вересні 2005 року були вселені у квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1/2, власником якої є відповідач. У 2006 році від цивільного шлюбу з відповідачем народився син, ОСОБА_6, який зареєстрований вищезазначеній квартирі. Під час спільного проживання відповідач зловживав спиртними напоями , вчиняв сварки, внаслідок чого у 2013 році вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки, відповідач виїхав з квартири у невідомому напрямку, а вона з дітьми залишилася проживати за місцем реєстрації. Спірна квартира для неї з дітьми це єдине житло, іншого у її сімї немає. Але, у 2015 році відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири та не впускає її з дітьми до помешкання, не дивлячись на те, що в квартирі залишились їх з дітьми речі та меблі. Незважаючи на неодноразові звернення до ЖРЕД, дільничного інспектора, поліції, органу опіки та піклування, відповідач продовжує перешкоджати позивачці та її дітям користуватися житловим приміщенням, у звязку з чим вони змушені тимчасово проживати у знайомих, родичів та орендованих квартирах.

Ухвалою суду від 04.07.2017 року судом прийнято зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_2/2. з 01.11.2012 року.

Позов мотивовано тим, що квартира, за вищевказаною адресою, належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.2004 року, складається з однієї кімнати , площею 21,7 кв.м.

З 2005 року він став спільно проживати без реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 та її дочкою ОСОБА_5 які 08.09.2005 року були зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_4. 02.08.2006 року у них народився син, ОСОБА_6, який зареєстрований у зазначеній квартирі.

У 2011 році стосунки із ОСОБА_1 погіршились , з жовтня 2011 року по липень 2012 року він проживав із сином у м. Первомайську Луганської області . Після цього . ОСОБА_1 забрала дитину до м. Чернігова. У вересні 2012 року він повернувся у м. Чернігів, ОСОБА_1 заявила, що вона зустріла своє перше кохання, вагітна, після цього він поїхав у м. Київ на заробітки. Вона вивезла своє майно у сусідню кімнату та з жовтня 2012 року з дітьми проживає у ній.

Працюючи у м. Києві, познайомився із ОСОБА_8 , з якою 27.05.201 року зареєстрував шлюб. Зараз у нього на вихованні троє неповнолітніх дітей дружини. Він та його сімя житлом не забезпечені. У м. Сєвєродонецьку він , дружина , діти та його мати проживають в орендованій квартирі, оскільки квартира матері в м. Первомайську знаходиться на тимчасово окупованій території.

Крім того , дочка відповідачки ОСОБА_5 01.01.2017 року досягла повноліття, вселенню в квартиру разом із матірю, як неповнолітня не підлягає. Також зазначив, що на даний час він не заперечує проти залишення зареєстрованим у квартирі сина ОСОБА_6

У судовому засіданні позивач-відповідач, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позові та наявні в матеріалах справи докази. Додатково пояснила, що в спірній квартирі вона з дітьми проживала з 2004 року до 2015 року, після цього відповідач їх вигнав. На даний час відповідач проживає у своєї матері в с. Первомайську, Сватовського району, а вони з дітьми проживають в орендованій поруч квартирі. У спірній квартирі залишились її речі, які вона купляла, коли відповідач проживав у м. Первомайську , але вона забрати їх не може. До 2014 року вона платила за комунальні послуги, потім платити було нічим, оскільки сама утримує дітей, відповідач має заборгованість по аліментах 33 тисячі гривень. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити .

Представник позивача-відповідача в судовому засіданні доповнила , що позивачка речі з квартири не забирала, відповідач їх вигнав. ОСОБА_7 в спірній квартирі не проживає довгий час, він її закрив. ОСОБА_1 з дітьми зареєстрована в даній квартирі , але вимушена проживати поряд , в сусідній кімнаті, в якій їй дозволила проживати сусідка. Що стосується проживання ОСОБА_7, то у його теперішньої дружини є власне житло , в м. Первомайськ, Сватовського району є будинок.

Відповідач позивач . ОСОБА_7 в судове засідання не зявився , про час та місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку.

Представник відповідача-позивача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені в зустрічному позові. Просить в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задовольнити. Жодних звернень позивача до відповідача щодо проживання в квартирі не було. Житло в м. Первомайськ це окупована територія, вона не контролюється українською владою. Додатково пояснив, що відповідач спілкується зі своїм сином. У ОСОБА_7 велика родина, проживати в спірній квартирі, площею 21 кв.м. не можливо. Позивачка в квартирі, якій проживає на даний час, зробила ремонт, вставила вікна. Відповідач не заперечує, щоб у його квартирі проживав його син, але категорично проти, щоб тут проживали позивачка та її дочка.

Представник органу опіки та піклування Новозаводської районної у місті Чернігові ради в судовому засіданні просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона доводиться кумою ОСОБА_1 Знає, що позивачка та відповідач жили разом. ОСОБА_7 у 2013 році поїхав на Схід , вона його давно не бачила. ОСОБА_1 взяла із собою тільки особисті речі казала що треба шукати квартирою із меблями. ОСОБА_7,коли випивав, був агресивним, висаджував двері. Вона була свідком того, як ОСОБА_7 побив багато посуду у квартирі, де разом проживали. Коли виселяв ОСОБА_1 вона не бачила.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що її сімя товаришувала із сімєю ОСОБА_7, жили поряд. Вони поїхали жити в Луганську область, коли повернулись між ними, наче кішка пробігла. ОСОБА_7 вигнав ОСОБА_1 з дітьми , в 2015 році , перед Новорічними святами. Зі слів ОСОБА_1 , вона намагалася зберегти сімю, розмовляла з ОСОБА_7 , але він не захотів. Їй відомо, що ОСОБА_7 купував спірну квартиру, коли вже проживав із ОСОБА_1 Квартира має 25 кв.м.. а кімната де зараз наймає ОСОБА_1 має 10 кв.м.

Заслухавши пояснення позивача-відповідача, представників сторін , представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, вимоги зазначені в зустрічному позові не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_11 належить квартира 19/2 у будинку 7 по вул. Музикальній у м. Чернігові, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 20.02.2004 року (а.с.76).

В квартирі 19/2 будинку № 7 по вул. Музичній у м. Чернігові, крім відповідача, зареєстровані позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується копією довідки про склад сімї та зареєстрованих у будинку осіб, виданої паспортною службою КП «ОСОБА_4 заводське» № 1391 від 29.02.2016 року (а.с.5).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками зазначені: батько ОСОБА_7 - відповідач по справі, та мати ОСОБА_1 (а.с.4).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками зазначені: батько ОСОБА_12 та мати ОСОБА_1 (а.с.53) .

В судовому засіданні встановлено, що на даний час ОСОБА_1 разом з дітьми не має можливості користуватися житловим приміщенням, яке належить відповідачу на праві власності, в якій позивачка разом з дітьми проживали окремо від відповідача з 2013 року по 2015 рік, що крім пояснень позивачки та свідків , підтверджується письмовими документами; відповідач, за даний період, у квартирі не проживав та не проживає , не сплачує за комунальні послуги та не дає можливості позивачці проживати у квартирі , що слідує зі змісту зустрічного позову .

Протиправна поведінка відповідача щодо членів своєї сім»ї підтверджується і документами, виданими органами внутрішніх справ, органами опіки та піклування (а.с.57, 59).

Право на житло гарантоване людині статтями 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

Правові позиції Європейського Суду з прав людини, пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 405 ЦК , члени власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як зясовано в судовому засіданні, між сторонами не укладалось угоди про порядок користування спірним приміщенням, відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири. Пізніше, позивачка змушена була покинути квартиру, в якій проживала з дітьми та на даний час проживає у своїх знайомих, через перешкоди, які їй чинить ОСОБА_7, інтересу до житла позивач не втрачала, що підтверджується зверненнями позивачки до органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів, підтверджується поясненнями позивачки.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків.

А отже обовязок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сімю, тобто в даному випадку батьків.

Згідно ч. 2 ст. 18 цього Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сімї наймача або власника жилого приміщення.

Виходячи з вищевикладеного, принципів розумності та справедливості, суд вважає, що житлові права ОСОБА_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 підлягають захисту шляхом вселення їх у квартиру 19/2 у будинку 7 по вул. Музикальній у м. Чернігові, де вони зареєстровані, в судовому порядку.

Позовні вимоги в частині вселення ОСОБА_5 до даної квартири , не підлягають задоволенню, оскільки згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на даний час є повнолітньою, позову про усунення перешкод у користування квартирою , шляхом вселення до суду не подавала.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи зі змісту норм ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК , місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності.

Цивільним законодавством України, а саме ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Верховний Суд України в Постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16 вказав на те, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік

В судовому засіданні суду не надано жодного доказу того, що ОСОБА_1 разом із дітьми порушила права позивача щодо його власності. Не надано суду доказів про те, що у відповідачки чи її дітей є інше житло, навпаки згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , у ОСОБА_1 відсутнє нерухоме майно ( а.с.116).

Дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не проживали у квартирі 19/2 у будинку 7 по вул. Музикальній у м. Чернігові, що належить на праві власності ОСОБА_7 з поважних причин.

За таких обставин , суд прийшов до висновку , що правові підстави для визнання відповідачів по зустрічного позову такими, що втратили право користування житловим приміщенням відсутні, тому зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 9, 64, 150,156 ЖК України , ст.ст. 15, 16, 29, 405 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213- 215, 218, 294 ЦПК України

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей : ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про вселення задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 та малолітньому дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у квартиру № 19/2 по вул. Музичній,7 у м. Чернігові.

У задоволенні решти позовних вимог первісного позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити .

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення , для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення - в той же строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя С. М. Ченцова