Справа № 727/1780/17
Провадження № 2/727/786/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Вальчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання припиненими договору позики і договору застави, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 26 серпня 1997 року між ОСОБА_4 (до переміни прізвища ОСОБА_4) та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір позики грошей б/н, згідно умов якого відповідачі позичили в ОСОБА_4 11100 грн. терміном до 26 серпня 1998 року.

Починаючи з 27 серпня 1998 року ОСОБА_4 та його родичі (від імені ОСОБА_4) постійно в усній формі вимагали повернення боргу, однак відповідачі не виконували взяті на себе зобов'язання і до теперішнього часу борг повністю не повернули, мотивуючи відсутністю вільних коштів.

10 травня 2016 року між ним було укладено договір, за яким він отримав право вимоги до відповідачів за договором позики. На даний час всі права за договором позики, які належали ОСОБА_4, належать йому, тобто він є новим кредитором боржників ОСОБА_2, ОСОБА_3

Наявність у нього документів, а саме: договору позики підтверджує невиконання боржниками їхніх зобов'язань.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Оскільки в договорі позики розмір процентів за користування грошима не визначений, то вважає, що з відповідачів необхідно стягнути 30951,56 грн. процентів у розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України, починаючи з 27 серпня 1998 року по 11 липня 2016 року.

Також відповідно до розрахунку починаючи з 27 серпня 1998 року по 11 липня 2016 року сума боргу становить 11100 грн. з врахуванням індексу інфляції становить 90564,90 грн., 3% річних - 5951,56 грн.

А тому просив стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь борг за договором позики в сумі 138568,02 грн., з яких: 11100 грн. (основний борг), 30951,56 грн. (облікова ставка НБУ), 5951,56 грн. (% річних), 90564,90 грн. (інфляційні).

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання припиненими договору позики і договору застави посилаючись на те, що зобов'язання за договором позики ним та його дружиною було виконано в повному обсязі.

Відповідно до розписок позикодавця ОСОБА_4 (після переміни імені та прізвища ОСОБА_4), виданими у відповідності до положень ст.216 ЦК Української РСР, який був чинний на момент виконання зобов'язання, а саме: розпискою від 11.12.1998 року про повернення грошових коштів в сумі 500 грн., розпискою від 12.11.1998 року про повернення грошових коштів в сумі 500 грн., розпискою від 25.09.1998 року про повернення грошових коштів в сумі 2000 грн., розпискою від 10.10.1998 року про повернення грошових коштів в сумі 2000 грн., розпискою від 04.07.1999 року про повернення грошових коштів в сумі 3500 грн., розпискою від 21.08.1999 року про повернення грошових коштів в сумі 2600 грн., борг в сумі 11100 грн. повністю повернуто.

На підставі ч.1 ст.216 ЦК Української РСР, чинного на 1999 рік зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, зобов'язання за спірним договором позики було припинено його повним виконанням 21.08.1999 року, тому з вказаної дати припинилось і право застави, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.190 ЦК Української РСР.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки зобов'язання за договором позики було припинено належним виконання, у первісного кредитора відсутнє право вимоги до відповідачів, що робить неможливим його відступлення за договором про передання прав за договором іншій особі (відступлення права вимоги).

А тому просив визнати припиненими договір позики грошей, укладений між ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (після переміни прізвища - ОСОБА_4) 26 серпня 1997 року в м. Чернівці, та укладений на його підставі 26 серпня 1997 року у м. Чернівці договір застави, яким забезпечено вимогу ОСОБА_4 (після переміни прізвища - ОСОБА_4) обумовлену договором позики від 26 серпня 1997 року до нього, ОСОБА_3 в розмірі 11100 грн.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення в газетах, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, від представника надійшло до суду клопотання про розгляд справи в його відсутності, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, просить застосувати строк позовної давності, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання припиненими договору позики і договору застави обґрунтовані і підлягають до задоволення, у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що 26 серпня 1997 року між ОСОБА_4 та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір позики грошей, згідно умов якого відповідачі позичили в ОСОБА_4 11100 грн. терміном до 26 серпня 1998 року (а.с.5, 26).

28 березня 2000 року ОСОБА_4 перемінив прізвище та ім'я на ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про переміну прізвища, імені та по батькові серії НОМЕР_1 (а.с.4).

В забезпечення договору відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було передано ОСОБА_4 (після переміни прізвища ОСОБА_4) в заставу квартиру АДРЕСА_1 згідно з договором застави від 26.08.1997 року, на підставі якого було накладено заборону відчуження цієї квартири (а.с.27-28).

Відповідно до договору про передання своїх прав за правочином іншій особі (відступлення права вимоги) від 10.05.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 (до переміни прізвища ОСОБА_4) та ОСОБА_1, замінено кредитора в договорі позики від 26 серпня 1997 року, укладеним між ОСОБА_4 (до переміни прізвища ОСОБА_4) та позичальниками ОСОБА_2, ОСОБА_3 та з 10 травня 2016 року новим кредитором за вказаним договором позики є позивач ОСОБА_1, який має право на отримання з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно основного боргу за договором позики, процентів, пені, штрафів та інших платежів, право вимоги яких належало старому кредитору (а.с.9).

Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України 2003 року позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК Української PCP 1963 року, який діяв на момент укладання та строку виконання договору позики від 26.08.1997 року становив три роки.

Відповідно до ст. 76 ЦК Української PCP 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Оскільки дата виконання зобов'язання за договором була встановлена в самому договорі, початок строку позовної давності є чітко визначеним.

Згідно ст.261 ч.1 ЦК України 2003 року перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ст. 80 ЦК Української РСР 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Строк звернення до суду зупиняється виключно у випадках, передбаченому ч. 1 ст. 78 ЦК Української PCP 1963 року: 1) якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна і невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) в силу встановленої законодавством Союзу PCP або Української PCP відстрочки виконання зобов'язань (мораторій); 3) якщо позивач або відповідач перебувають у складі Збройних Сил СРСР, переведених на воєнний стан.

Відповідно до ч.1 ст.263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

Відносно даних вимог судом встановлено, що заміна сторони в зобов'язанні не зупиняє перебіг строків позовної давності.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 року, правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Також, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 p., передбачено, що чинний ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки позовна давність за договором позики від 26 серпня 1997 року сплила до набрання чинності ЦК України 2003 року, тобто до 01.01.2004 року, то і правила цього Кодексу до відносин сторін вже не можуть бути застосовані.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 навіть не посилається на поважності причин пропуску строку позовної давності, доказів цього суду не надано.

За таких обставин суд вважає, що підстав для поновлення позивачу ОСОБА_1 строку на звернення до суду немає, тим більше, що і сам позивач про це не просив в позовній заяві, відповідно в задоволенні його первісного позову до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики необхідно відмовити.

Судом встановлено, що відповідно до розписок позикодавця ОСОБА_4 (після переміни імені та прізвища ОСОБА_4), виданими у відповідності до положень ст.216 ЦК Української РСР, який був чинний на момент виконання зобов'язання, а саме: розпискою від 11.12.1998 року про повернення грошових коштів в сумі 500 грн., розпискою від 12.11.1998 року про повернення грошових коштів в сумі 500 грн., розпискою від 25.09.1998 року про повернення грошових коштів в сумі 2000 грн., розпискою від 10.10.1998 року про повернення грошових коштів в сумі 2000 грн., розпискою від 04.07.1999 року про повернення грошових коштів в сумі 3500 грн., розпискою від 21.08.1999 року про повернення грошових коштів в сумі 2600 грн. (а.с.31-36) борг відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сумі 11100 грн. було повернуто в повному обсязі.

На підставі ч.1 ст.216 ЦК Української РСР, чинного на 1999 рік зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, зобов'язання за спірним договором позики було припинено його повним виконанням 21.08.1999 року, тому з вказаної дати припинилось і право застави, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.190 ЦК Української РСР.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки зобов'язання за договором позики було припинено належним виконання, у первісного кредитора відсутнє право вимоги до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що робить неможливим його відступлення за договором про передання прав за договором іншій особі (відступлення права вимоги).

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд вважає, що належить визнати припиненими договір позики грошей, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (після переміни прізвища - ОСОБА_4) 26 серпня 1997 року в м. Чернівці, та укладений на його підставі 26 серпня 1997 року у м. Чернівці договір застави, яким забезпечено вимогу ОСОБА_4 (після переміни прізвища - ОСОБА_4) обумовлену договором позики від 26 серпня 1997 року до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в розмірі 11100 грн., задовольнивши зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2

Суд вважає, що немає підстав для стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 боргу за договором позики, оскільки суду надано належні та допустимі докази, які з достовірністю підтверджують факт повернення відповідачами старому кредитору ОСОБА_4 (до переміни прізвища ОСОБА_4) боргу в сумі 11100 грн., тому в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити за безпідставністю, крім того ним пропущено строк звернення до суду, тому і з цих підстав належить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 261, 267, 514 ЦК України, ст.ст. 71, 76, 78, 80, 190, 216 ЦК Української PCP 1963 року, ст.ст. 10, 57, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати припиненими договір позики грошей, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (після переміни прізвища - ОСОБА_4) 26 серпня 1997 року в м. Чернівці, та укладений на його підставі 26 серпня 1997 року у м. Чернівці договір застави, яким забезпечено вимогу ОСОБА_4 (після переміни прізвища - ОСОБА_4) обумовлену договором позики від 26 серпня 1997 року до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в розмірі 11100 грн.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 24 травня 2017 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: