АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3721/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1398/17Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Лобова О.А., Гальонікна С.А.

При секретарі: Маладиці Л.В.

За участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Вказувала, що вона проживає і працює в с. Ковалівка Полтавського району в Ковалівській загальноосвітній школі першого ступеня на посаді вчителя.

На даний час вона є вчителькою та класним керівником 2-го класу.

07 грудня 2015 року з однією із учениць (ОСОБА_5) трапився нещасний випадок: дівчинка на уроці без причин встала зі свого місця та, повертаючись до нього після численних зауважень, перечепилася та впала. В результаті падіння вона отримала синець під правим оком.

З того часу, як вказує позивач, батьком дівчинки ОСОБА_4, почалося необґрунтоване та систематичне переслідування її як вчителя, звинувачення у травмуванні його дитини, вимагання від керівництва звільнити її. Все це також супроводжувалося поширенням щодо неї недостовірної інформації та такої, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

Так, 11 грудня 2015 року відповідач направив на ім?я заступника директора Дпартаменту освіти і науки начальника управління дошкільної, загальної середньої освіти, фінансової та кадрової роботи та на адресу начальника відділу освіти Полтавської РДА скаргу, у якій поширювалася інформація відносно неї:

-«…про факт завдання тілесних ушкоджень моїй доньці, ОСОБА_5 … учителем початкових класів… ОСОБА_2М.»;

-«…учитель ОСОБА_2 штовхнула мою дитину і донька впала…»;

-«…директор школи…підтвердила, що рукоприкладство для ОСОБА_2 не перший випадок…вдарила учня за порваний плакат…»;

-«шантажувала дітей, плакала перед ними,…»;

-«…така непедагогічна і неетична поведінка…не лише є прикладом непрофесіоналізму, а й формує комплекс вини та принижує гідність дітей»;

-«…Очевидно, що людина, яка виховує і навчає дітей бреше.»;

-«…яка і надалі чинить емоційний і психологічний тиск на учнів класу з метою уникнути покарання, упереджено ставиться до дітей, чиї батьки не змирилися з рукоприкладством «Учительки», занижує їм оцінки».

Вказує, що поширення аналогічної інформації з приводу того, що вона «б?є дітей та знущається над ними» відбувалося і в інший спосіб (крім письмового).

На батьківських зборах 10 грудня 2015 року ОСОБА_4 спочатку звинуватив її у неповідомленні його про випадок з дитиною, потім звинувачення переросли у навмисне штовхання дитини, внаслідок чого вона впала, і, на кінець звинуватив у побитті дитини на очах у всього класу, внаслідок чого дівчинка втратила свідомість.

Посилається на те, що відповідач виклав у мережу «Інтернет» неправдиву інформацію, де розмістив фотознімки доньки х коментарями про жорстоке поводження її відносно дітей.

Також, поширення такої недостовірної інформації відбувалося у громадських місцях, автобусах, де батько дівчинки розповідав мешканцям с. Ковалівка про «вчительку Мазур, яка завдає дітям тілесних ушкоджень, б?є їх, штовхає, відкриває вікна, з метою, щоб вони застудилися, а також через неї у дітей були воші…»

На повторно зібраних батьківських зборах 22 грудня 2015 року відповідач повідомляв всім присутнім (працівникам районного відділу освіти, батькам, присутнім кореспондентам ОДТРК «Лтава») наступне: «В неї манера поведінки така. Вона на них кричить, штовхає. І коли дитина йшла до своєї парти, її вчителька просто штовхнула, і вона полетіла під парту…Це її метод розсаджування за парти.»

Вважає, що негативна інформація щодо неї, висловлена ОСОБА_4, має характер наклепу, не являється оціночним судженням, а отже, підлягає спростуванню.

Порушує її особисті немайнові права, що виражається у негативному, упередженому ставленні до неї з боку осіб, які отримали скаргу, які інформацію у транспорті, на батьківських зборах та побачили в інтернеті. Її майже кожного дня викликає керівництво для дачі пояснень, пропонують звільнитися, щоб не отримувати нових скарг від відповідача, внаслідок чого вона щоразу змушена виправдовуватися. Просить стягнути і моральну шкоду, завдану їй, розмір якої оцінює у 80000 гривень.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано недостовірними і такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 відомості (твердження) поширені гр. ОСОБА_4 в громадських місцях, на батьківських зборах, в засобах масової інформації, а саме:

-«…про факт завдання тілесних ушкоджень моїй доньці, ОСОБА_5 … учителем початкових класів… ОСОБА_2М.»;

-«…учитель ОСОБА_2 штовхнула мою дитину і донька впала…»;

-«В неї манера поведінки така. Вона на них кричить, штовхає. І коли дитина йшла до своєї парти, її вчителька просто штовхнула, і вона полетіла під парту…Це її метод розсаджування за парти.»

Зобов?язано ОСОБА_4 у тижневий строк з моменту набрання рішенням чинності спростувати відомості, поширені ним в громадських місцях, на батьківських зборах, в засобах масової інформації, а саме:

-«…про факт завдання тілесних ушкоджень моїй доньці, ОСОБА_5 … учителем початкових класів… ОСОБА_2М.»;

-«…учитель ОСОБА_2 штовхнула мою дитину і донька впала…»;

-«В неї манера поведінки така. Вона на них кричить, штовхає. І коли дитина йшла до своєї парти, її вчителька просто штовхнула, і вона полетіла під парту…Це її метод розсаджування за парти.»,

у такий же спосіб, у який вони були поширені шляхом усного повідомлення на батьківських зборах, в присутності засобів масової інформації, про те, що раніше поширені вказані відомості щодо вчительки ОСОБА_2 є недостовірними та не відповідають дійсності.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого нею судового збору пропорційно до задоволених вимог у сумі 456,785 гривень та пропорційно до задоволених вимог витрати на правову допомогу в сумі 666,66 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

З даним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_4 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в звязку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт поширення ним недостовірної інформації.

Факт тілесних ушкоджень зафіксований, проведеною медичною експертизою встановлено, що спричинення тілесних ушкоджень відбулося під час учбового процесу, вина вчителя встановлена і її, як наслідок, притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст. 40 Конституції він наділений правом звертатися зі зверненнями до відповідних органів з метою захисту своїх прав та інтересів, що не може вважатися поширенням недостовірної інформації.

Апелянт вказує на те, що суд мав за його клопотанням зупинити провадження до розгляду кримінальних проваджень, порушених за заявами батьків дівчинки, внаслідок чого не взяв до уваги докази, надані з них.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та області, працює вчителем української мови Ковалівської загальноосвітньої школи першого ступеню.

Вона також була класним керівником 2-го класу, у якому навчалася дочка відповідача ОСОБА_5.

07 грудня 2015 року під час навчального процесу ОСОБА_5 отримала травму ока (а. с. 17, 64 Т-1). Було проведено розслідування даного нещасного випадку комісією Ковалівської ЗОШ 1ст. та складено відповідний акт, згідно якого встановлено, що дитина перечепилася через ніжку парти, впала та вдарилася (а.с.29-30 Т-1). В результаті падіння вона отримала синець під правим оком.

Батько дівчинки ОСОБА_4, відповідач у справі, звернувся зі скаргою на ім?я заступника директора департаменту освіти і науки начальнику управління дошкільної, загальної середньої освіти, фінансової та кадрової роботи, а також - начальника відділу освіти Полтавської РДА, у якій повідомляв про факт завдання позивачем тілесних ушкоджень.

Окрім цього, встановлено, що за заявами батьків дівчинки порушені кримінальні провадження, досудове слідство у яких на час розгляду справи не завершено.

З матеріалів справи вбачається (а.с. 57-58 Т-1), що за результатами службового розслідування відповідної комісії, створеної згідно наказу відділу освіти Полтавської райдержадмністрації від 11 грудня 2015 року №284 «Про проведення службового розслідування», встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, отримала у класі під час проведення уроку.

Фактів причинного зв?язку між діями позивачки ОСОБА_2 та отримання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень встановлено не було.

Після проведення перевірки було встановлено, що вчитель Ковалівської ЗОШ І ступеня ОСОБА_2 допустила порушення техніки безпеки у навчальному закладі та правил поведінки під час уроку.

Відповідно до статті 147 Кодексу законів про працю України та наказу відділу освіти Полтавської райдержадміністрації від 29 грудня 2015 року №4с ОСОБА_2 оголошено догану.

Відповідь відділу освіти Полтавської РДА на скаргу ОСОБА_4, у якій містяться вказані вище висновки, датується 29 грудня 2015 року.

10 грудня 2015 року та 22 грудня 2015 року ( Т. 1 а.с.126-128) відбулися батьківські збори на яких обговорювалася дана подія та відповідач в присутності журналістів державної телерадіокомпанії « Лтава» зробив висловлювання :

-«…про факт завдання тілесних ушкоджень моїй доньці, ОСОБА_5 … учителем початкових класів… ОСОБА_2М.»;

-«…учитель ОСОБА_2 штовхнула мою дитину і донька впала…»;

-«В неї манера поведінки така. Вона на них кричить, штовхає. І коли дитина йшла до своєї парти, її вчителька просто штовхнула, і вона полетіла під парту…Це її метод розсаджування за парти.»

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку про те, що відповідач внаслідок даної події поширював недостовірну інформацію про особу позивача.

Однак зазначені висновки місцевого суду зроблені в порушення вимог норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Нормами частини 4 ст. 32 Конституції України та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Нормами ч. 1 ст. 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім?ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Норма частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема статті 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У відповідності з вимогами ст. 34 Конституції України право на власне тлумачення обставин справи - є виявом реалізації конституційного права на свободу думки, свободу слова та вільне вираження своїх поглядів та переконань (ст. 34 Конституції України).

Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність , допустимість, достовірність кожного доказу окремо , а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зазначені норми матеріального права місцевим судом враховано не було. Висловлювання зроблені відповідачем на батьківських зборах є субєктивним баченням відповідачем ( оцінкою) обставин за яких стався нещасний випадок та власна оцінку дій вчителя позивачки у справі .

При цьому необхідно врахувати той факт, що заподіяння дитині тілесних ушкоджень мало місце під час навчального процесу. Даний факт викликав суспільний інтерес. На батьківських зборах обговорювався саме цей факт з приводу якого ОСОБА_4 і висловлював своє бачення обставин та причин даного випадку та своє ставлення до нього та до винних осіб внаслідок дій чи бездіяльності яких сталася ця пригода.

В даному випадку межі критики дій вчителя ( її дії чи бездіяльність ) є ширшими чим межі критики дій (бездіяльності) інших осіб.

Крім того вказані висловлювання відповідача у справі взяті із контексту його виступів та теми загальних зборів - обговорення нещасного випадку, який стався і з дитиною.

Таким чином на ОСОБА_4 не може бути покладена цивільно правова відповідальність за допущені висловлювання критики щодо позивача у справі на батьківських зборах 10 грудня 2015 року. Вказані висловлювання не носять характер образ ( хоча і висловлені в агресивній формі), а є критичними по відношенню до причетної до даної обставини людини - позивачки у справі, та є вираженнями погляду відповідача на вказані події.

Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів для встановлення факту поширення цих відомостей відповідачем в інших громадських місцях та в інших засобах масової інформації.

Рішення місцевого суду в зазначеній частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги в частині наявності у відповідача згідно ст. 40 Конституції України права на звернення до органів державної влади зі скаргами не заслуговують на увагу, оскільки місцевий суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині. Права відповідача в зазначеній частині порушено не було.

Доводи апелянта щодо неправомірності відмови місцевого суду у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду кримінальної справи не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 201 ЦПК України обов?язок зупинення провадження покладається лише у тому випадку, коли кримінальна справа перебуває на розгляді в суді (до її розгляду), і ніяким чином не до провадження досудового розслідування.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2017 рокув частині задоволення позовних вимог і компенсації судових витрат, повязаних з розглядом справи (судового збору та витрат на правову допомогу) та ухвалення нового про відмову у їх задоволенні.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2017 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог і компенсації судових витрат, повязаних з розглядом справи (судового збору та витрат на правову допомогу).

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недостовірними і такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 відомості (твердження) поширені гр. ОСОБА_4 в громадських місцях, на батьківських зборах, в засобах масової інформації, та зобовязання спростувати відомості, а саме:

-«…про факт завдання тілесних ушкоджень моїй доньці, ОСОБА_5 … учителем початкових класів… ОСОБА_2М.»;

-«…учитель ОСОБА_2 штовхнула мою дитину і донька впала…»;

-«В неї манера поведінки така. Вона на них кричить, штовхає. І коли дитина йшла до своєї парти, її вчителька просто штовхнула, і вона полетіла під парту…Це її метод розсаджування за парти.»

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10 квітня 2017 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ ОСОБА_7

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ ОСОБА_1