Справа № 344/5142/17
Провадження № 22-ц/779/1798/2017
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Матківський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.,

суддів: Девляшевського В.А., Пнівчук О.В.

секретаря: Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника ДВС ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_3, головний державний виконавець відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_5 на постанову державного виконавця про примусове виконання рішення у виконавчому провадженні ВП №51785519 з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 3 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_5 від 03.04.2017 року про примусове виконання рішення у виконавчому провадженні ВП №51785519.

Скаргу ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що на виконанні у державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_5 перебуває виконавче провадження за виконавчим листом Івано-Франківського міського суду №344/9697/2014 виданим 12.07.2016 року про усунення перешкод ОСОБА_3 в обслуговуванні та користуванні її житловим будинком по вул. Нова, 18 в м. Івано-Франківську шляхом приведення збудованої нею суцільної огорожі до висоти 1,5 метра та прозорості не менше 50%. З слів державного виконавця Раковецького С.М. їй відомо, що виконавче провадження було закрито у зв»язку з його виконанням.

Відповідно до довідки інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_6 від 18.01.2017 року висота паркана з цоколем становить 1,29 метра. Причому висота самої огорожі 1.05 метра, а решта висота цоколя (фундамента огорожі). 04.04.2017 року на її адресу надійшла постанова головного державного виконавця від 03.04.2017 року про примусове виконання рішення, згідно якої призначено примусове виконання рішення суду на 20.04.2017 року о 10 год. 00 хвилин із зобовязанням стягувача забезпечити технічних працівників для проведення виконавчих дій. За змістом скарги ОСОБА_1 постанову головного державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_5 від 03.04.2017 року про примусове виконання рішення вважає незаконною у зв»язку з тим, що даною постановою порушено порядок примусового виконання судового рішення встановлений статтею 63 ЗУ «Про виконавче провадження», яким не передбачено виконання рішення з покладенням обов»язку щодо виконання на стягувача, тому дії державного виконавця були направлені не на виконання рішення суду, а на руйнування її майна у інтересах стягувача.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 3 листопада 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

На дану ухвалу ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає її незаконною, просить скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Апелянт у скарзі зазначає, що відмовляючи у визнанні незаконною постанови державного виконавця, суд зазначив, що судові рішення, які набрали законної сили підлягають виконанню на всій території України, а невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом. Судом зроблено висновок, що рішення суду виконано в повному обсязі 20.04.2017 року, до цього часу воно не виконувалось, тому постанова про примусове виконання від 03.04.2017 року є законною.

Суд не дав належної оцінки тому, що оскаржена постанова прийнята на підставі ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», якою не передбачено винесення постанови про примусове виконання рішення суду з покладенням обовязку щодо виконання цього рішення на стягувача. Суд не зазначив норму закону, згідно якої державний виконавець замінив сторону виконавчого провадження.

Суд не врахував, що згідно акту державного виконавця від 28.12.2016 року рішення суду виконано. В останньому рядку цього акту дописано протилежне: «а не менше 50% - не виконано». Усі акти складені без її участі. На 03.04.2017 року рішення суду за виконавчим листом виконано, висота суцільної огорожі, згідно довідки інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_6 від 18.01.2017 року становила 1,05 м. Внаслідок прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця, висота огорожі стала 0,66 м. і втратила своє функціонування.

Вислухавши, суддю-доповідача, апелянта та її представника, які вимоги скарги підтримали, представника стягувача та державного виконавця, які вимоги скарги заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції встановив, що постанова про примусове виконання рішення від 03.04.2017 року відповідає вимогам встановленими ЗУ «Про виконавче провадження», є законною та обгрунтованою, і при її постановленні державний виконавець діяв в межах своїх повноважень і згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що 27.07.2016 року головним державним виконавцем відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №344/9697/2014 виданого 12.07.2016 року про усунення перешкод ОСОБА_3 в обслуговуванні та користуванні її житловим будинком по вул. Нова, 18 в м.Івано-Франківську шляхом приведення збудованої суцільної огорожі встановленої ОСОБА_1 до висоти 1,5 м. та прозорості не менше 50%.

04.08.2016 року №/В-13/35541 головним державним виконавцем боржнику надіслано вимогу державного виконавця, якою зобовязано боржника ОСОБА_1 зявитись 15.08.2016 року на 10 год. до головного державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_5

ОСОБА_1 09.08.2016 року надіслала головному державному виконавцю відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_5 заяву про відкладення провадження виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №51785519 від 27.07.2016 року на десять робочих днів та винести відповідку постанову.

Головним державним виконавцем задоволена заява стягувача, виконавчі дії було відкладено до 20.08.2016 року.

25.08.2016 року головним державним виконавцем відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_5 було складено акт, що рішення щодо усунення перешкод ОСОБА_3 в обслуговуванні та користуванні її житловим будинком по вул. Нова, 18 в м.Івано-Франківську шляхом приведення збудованої суцільної огорожі встановленої ОСОБА_1 до прозорості не менше 50% - не виконано та винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 340,00 гривень.

31.08.2016 року головним державним виконавцем відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_5 повторно складено акт про невиконання рішення та винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 680,00 гривень.

02.09.2016 року головний державний виконавець відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_5 звернувся до начальника Івано-Франківського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області з поданням про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за невиконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

02.09.2016 року головним державним виконавцем відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_5 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка була скасована постановою від 25.10.2016 року.

Уподальшому, 09.12.2016 року, 23.12.2016 року та 03.04.2017 року головним державним виконавцем відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_5 повторно винесено постанови про примусове виконання рішення суду. При цьому постановою державного виконавця від 09.12.2016 року призначалось примусове виконання на 23. 12. 2016 року де також стягувача зобов»язано забезпечити технічних працівників для проведення виконавчих дій. У засіданні апеляційного суду з»ясовано, що саме за рахунок стягувача і було частково виконано рішення суду

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21.03.2017 року скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_3, головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_5 про визнання неправомірною та скасування постанови від 09. 12. 2016 року про примусове виконання рішення залишено без розгляду у зв»язку із заявою скаржника.

Відповідно до акту державного виконаця від 20.04.2017 року рішення суду виконано в повному обсязі на підставі постанови від 03.04.2017 року про примусове виконання (а.с.25).

За ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 283 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок дій державного виконавця за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

За змістом скарги ОСОБА_1 постанову головного державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_5 від 03.04.2017 року про примусове виконання рішення вважає незаконною у зв»язку з тим, що даною постановою порушено порядок примусового виконання судового рішення встановлений статтею 63 ЗУ «Про виконавче провадження», яким не передбачено виконання рішення з покладенням обов»язку щодо виконання на стягувача, тому дії державного виконавця були направлені не на виконання рішення суду, а на руйнування її майна у інтересах стягувача. Скаржник ОСОБА_1 фактично оскаржує постанову державного виконавця, а не його дії у процесі виконання.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи скаржника, що державний виконавець для виконання рішення суду не мав законного права на підставі ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» згідно оскаржуваної постанови покладати обовязки виконання на стягувача, тобто відбулась неправомірна заміна сторони виконавчого провадження.

За змістом ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець за обставин які склались у даному провадженні вправі був залучати до проведення виконавчих дій за рахунок стягувача інших осіб і вимоги держвиконавця є обов»язковими.

Тому, колегія суддів вважає, що при розгляді скарги суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що постанова про примусове виконання рішення від 03.04.2017 року відповідає вимогам встановленими ЗУ «Про виконавче провадження», є законною та обгрунтованою, і при її постановленні державний виконавець діяв в межах своїх повноважень і згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст. ст. 218, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 3 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: В.А. Девляшевський

ОСОБА_7