Справа № 350/1791/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1769/2017
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Бойчук
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретарів Возняк В.Д., Шемрай Н.Б.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Спаської сільської ради та ОСОБА_2 про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду від 09 жовтня 2017 року

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_1, звернувся в суд з позовом про визнання за ним права власності на будинковолодіння по вул. Молодіжна 10, що в с. Спас, Рожнятівського району, Івано-Франківської області.

Свої вимоги мотивував тим, що 09.02.2002 року помер його батько ОСОБА_4, а 08.04.2004 року померла і мати ОСОБА_5, яка 23.01.2004 року склала заповіт на його (ОСОБА_4М.) користь.

Після смерті останньої відкрилася спадщина на будинковолодіння по вул.Молодіжній №10 в с. Спас Рожнятівського району Івано-Франківської області. Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 був ОСОБА_3, позивач, який прийняв спадщину по заповіту. З метою оформлення спадщини, ОСОБА_3 звернувся із заявою до нотаріальної контори, однак нотаріусом листом від 30.03.2007 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно та пропуску строку прийняття спадщини. Просив суд визнати за ним право власності на нерухоме спадкове майно.

До вирішення даної справи по суті спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 08.12.2015 року помер. У справу вступила на його стороні як правонаступник донька ОСОБА_1. Після його смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння по вул. Молодіжній 10, що в с. Спас, Рожнятівського району, на яке ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 10 лютого 2017 року ОСОБА_6 Рожнятівською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-73.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив суд встановити факт прийняття ним спадщини, визнати за ним право власності на спадкове майно, що знаходиться по вул. Молодіжна 10, що в с. Спас, Рожнятівського району, ІваноФранківської області та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 10 лютого 2017 року ОСОБА_1.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивував тим, що після смерті батька ОСОБА_4П, який помер 09.02.2002 року, він проживав у спірному будинку з матірю ОСОБА_5 з часу смерті батька по січень 2003 року, тим самим прийняв спадщину після смерті батька, а саме ? частину будинковолодіння. Його брат ОСОБА_3 після смерті батьків спадщину не прийняв, а ОСОБА_2 сам прийняв спадщину, вступивши після смерті батька в управління та володіння спадковим майном, тому просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька. Також після смерті матері він 05.05.2015 року подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини на підставі заочного рішення Рожнятівського районного суду від 08 квітня 2015 року, однак йому відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння із-за відсутності документа власності на спадкове майно.

В свою чергу для підтвердження права власності спадкодавця ОСОБА_7 на спадкове будинковолодіння, відповідачка-позивачка ОСОБА_1 надала нотаріусу копію рішення Рожнятівсько районного суду, Івано-Франківської області від 15 червня 2007 року, згідно якого за ОСОБА_3 було визнано право власності на спадкове будинковолодіння після смерті ОСОБА_5 і отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.59 т.2). Однак дане рішення ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 08.10.2014 року скасоване, тому вважав, що таке свідоцтво про право власності на спадкове майно слід визнати недійсним.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 09 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 до Спаської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частини будинковолодіння по вул. Молодіжна 10, що в с. Спас, Рожнятівського району, Івано-Франківської області.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину задоволено частково.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилась після смерті його батька ОСОБА_4, який помер 09.02.2002 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 10 лютого 2017 року ОСОБА_4 ОСОБА_6 Рожнятівською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-73 на будинковолодіння по вул. Молодіжна 10, що в с. Спас, Рожнятівського району, Івано-Франківської області.

За ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано право власності на ? частину будинковолодіння по вул. Молодіжна 10, що в с.Спас, Рожнятівського району, Івано-Франківської області.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 і ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

Представник ОСОБА_2 у поданій апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є неправильним, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Батько ОСОБА_1 ОСОБА_3 на день своєї смерті не набув права на домоволодіння, яке належало батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як подружжю і тому судом незаконно визнано за нею право власності на ? частини даного домоволодіння.

Він, ОСОБА_2 як син цього подружжя, у передбаченому законом порядку прийняв спадщину після смерті батьків, а тому набув права власності на ціле спадкове домоволодіння.

Також ОСОБА_2 постійно після смерті батька і матері, будучи в Російській Федерації, кожного року приїжджав і проживав в житловому будинку, встановив на їх могилах гранітні памятники, під час будівництва будинку давав батькам грошові кошти та будівельні матеріали.

Просить змінити рішення Рожнятівського районного суду від 09 жовтня 2017 року в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на ? частини домоволодіння, яке знаходиться в с. Спас по вул. Молодіжна,10 Рожнятівського району Івано-Франківської області, визнати за ОСОБА_2 право власності на вказане домоволодіння та стягнути з ОСОБА_1 в його користь понесені витрати по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає дане рішення незаконним, необґрунтованим, постановленим при неповному зясуванні судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенні та неправильному застосуванні судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_2 ні після смерті свого батька ОСОБА_4, ні після смерті своєї матері ОСОБА_5 спадщину не приймав і у встановлений законом строк не звертався в нотаріальну контору.

Судом першої інстанції не взято показання ОСОБА_1, що саме її батько за заповітом прийняв спадщину, який помер ще до вирішення справи по суті. І тому саме за нею слід визнати право власності на зазначене вище будинковолодіння в цілому, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Просить рішення Рожнятівського районного суду від 09 жовтня 2017 року скасувати і постановити нове, яким її цивільний позов задоволити в повному обємі, а в позові ОСОБА_2 відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 та про часткове задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги сторін, суд першої інстанції у оскаржуваному судовому рішенні зазначив, що після смерті ОСОБА_4 половина належного йому будинковолодіння по вул. Молодіжній №10 у с.Спас Рожнятівського району успадкували в рівних долях його син ОСОБА_2 та дружина померлого ОСОБА_5 Після смерті останньої її частку у спірному будинковолодіння у розмірі ? частини успадкував за заповітом спочатку її син ОСОБА_3, а після його смерті за заповітом його донька ОСОБА_1 Тому суд визнав право власності на спадкове майно за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у частках ? та ? відповідно.

Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд першої інстанції прийшов передчасно, без належного дослідження зібраних у справі доказів та з порушенням вимог матеріального і процесуального права.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватися належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно зясувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) час завершення спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до ст.100 ЦК УРССР ( в ред. 1963 р.) в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, житловий будинок і трудові заощадження.

Порядок реєстрації права власності на житлові будинки регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селещах міського типу Української РСР, затвердженого наказом Міністерства комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року (далі Інструкція), яка втратила чинність 13 грудня 1992 року.

Відповідно до п.20 Інструкції у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських та селищних пунктів або у випадку їх перетворення в міста або у випадку їх перетворення в міста або селища міського типу:

а) при наявності по господарських книг сільської ради бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам;

б) окремо складаються списки на будинки та домоволодіння, які належать державним, кооперативним або громадським установам, підприємствам, організаціям. На підставі рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про оформлення права власності на будинок власникові видається свідоцтво про це (додаток №2, 2а), або реєстраційне посвідчення (додаток №3,3а);

в) при відсутності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих бюро технічної інвентаризації у кожному конкретному випадку, за заявою зацікавленої особи проводять обслідування в порядку, передбаченому п.п. 10-12 цієї Інструкції. Обслідування проводяться також у випадках, коли записи, що є в погосподарських книгах, викликають у бюро технічної інвентаризації сумнів у їх достовірності. Якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, питання права власності вирішуються в порядку, передбаченому п.13 цієї Інструкції.

Зі змісту положень ЦК УРСР та Інструкції випливає, що право власності особи на збудований у селі будинок до 13 грудня 1992 року могло підтверджуватись записом у погосподарській книзі чи свідоцтвом, виданим на підставі рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про оформлення права власності на будинок.

Відповідно до свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого на імя ОСОБА_4, останньому як забудівнику у с. Спас Рожнятівського району, надано місце для будівництва на земельній ділянці площею 0,07 га, яку відведено на місцевості (в натурі), що стверджується актом від 26.04.1974 року. Забудова земельної ділянки дозволена виконкомом Спаської сільської ради депутатів трудящих від 27 квітня 1974 року. Житловий будинок деревяний складається з трьох кімнат житловою площею 51.2 кв.м., з надвірною будівлею деревяною стайнею.

Відповідно до рішення виконкому Спаської сільської ради депутатів трудящих №23 від 29 квітня 1974 року дозволено будівництво житлового будинку ОСОБА_4 на урочищі «Загрелі» в кількості 0.07 га.

Із відомостей погосподарської книги Спаської сільської ради встановлено, що згідно запису в по господарській книзі №1 за 1980-1982 р.р. особовий рахунок №8 за ОСОБА_4 зареєстрована земельна ділянка під будівництво житлового будинку площею 0,07 га, яка виділена рішенням виконавчого комітету Спаської сільської ради за №23 від 29.04.1974 року в с. Спас Рожнятівського району Івано-Франківської області, що стверджується довідкою відповідної ради від 11.12.2017 року, наданою представником апелянта на вимогу суду апеляційної інстанції.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер 09 лютого 2002 року. Після його смерті дружина ОСОБА_5 прийняла спадщину за законом, вступивши у володіння спадковим майном після смерті свого чоловіка відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року).

08 квітня 2004 року померла ОСОБА_5. Після її смерті відкрилася спадщина у с. Спас Рожнятівського району по вул. Молодіжній 10, до складу якої входили: житловий будинок загальною площею 122,6 кв.м., житловою площею 57,1 кв.м.; гараж; сарай площею 29,2 кв.м.; сарай площею 35 кв.м.; сарай площею 8,1 кв.м.; вбиральня; криниця та деревяна і металева огорожі, що стверджується записами у погосподарській книзі та технічним паспортом на спадкове домоволодіння і цього не заперечували сторони.

Спадкодавець ОСОБА_5 23 січня 2004 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Спаської сільської ради Івано-Франківської області, відповідно до якого на випадок її смерті все своє майно, житловий будинок, стайню, стодолу і взагалі все те, що буде їй належати за законом, остання заповіла своєму синові ОСОБА_3.

На звернення спадкоємця ОСОБА_3 до ОСОБА_6 Рожнятівської нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, останньому 30.03.2007 року нотаріусом було відмовлено, оскільки відсутній документ власності на спадкове домоволодіння та ним пропущений шестимісячний строк прийняття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

При житті ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Спаської сільської ради про визнання права власності за ним на спадкове домоволодіння і рішенням Рожнятівського районного суду від 15 червня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2014 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року рішення суду першої та апеляційної інстанцій були скасовані, а справу направлено на новий розгляд.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 у встановлений ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України шестимісячний строк не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не звертався з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тому суд приходить до висновку, що він не прийняв спадщину у встановлений законом строк та відповідно до вимог чинного законодавства. З огляду на вищенаведене, у задоволенні позову ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_1, до Спаської сільської ради та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно слід відмовити.

Щодо зустрічних позовних вимог, заявлених ОСОБА_2, то слід зазначити наступне.

Заочним рішенням Рожнятівського районного суду від 08 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 28 квітня 2015 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено. Визнано строк для прийняття спадщини після смерті 08 квітня 2004 року ОСОБА_5, пропущеним ОСОБА_2, з поважних причин. Надано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 08 квітня 2004 року, в два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до строку, визначеного у даному рішенні, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, звернувся 05 травня 2015 року в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини (а.с.136 т.1). Однак, нотаріусом ОСОБА_6 державної нотаріальної контори відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом тому що відсутній документ власності на спадкове майно.

У звязку з цим ОСОБА_2 подав до суду позов про визнання за ним права власності на ціле спадкове домоволодіння після смерті матері, зазначивши, що прийняв спадщину відповідно до закону.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5 за законом, яка складалася з житлового будинку та господарських споруд і знаходиться у с. Спас Рожнятівського району по вул. Молодіжній №10 в цілому.

Також ним доведено вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 10 лютого 2017 року ОСОБА_5 ОСОБА_6 Рожнятівською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-73 на будинковолодіння по вул. Молодіжна 10, що в с. Спас, Рожнятівського району, Івано-Франківської області. Встановлено судом, що дане свідоцтво їй видане після смерті батька, ОСОБА_3, який помер 08 грудня 2015 року, оформивши право власності на спадкове будинковолодіння на підставі рішення Рожнятівського районного суду від 15 червня 2007 року, яке скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року. Тобто відсутня була на час його смерті підстава для реєстрації за ним права власності на спірне будинковолодіння, яке не належало йому на праві власності.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті батька слід зазначити наступне.

Зі змісту зустрічних позовних вимог вбачається, що вищезазначене будинковолодіння належало на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_5. як батькам ОСОБА_2

Позивач та його представники стверджували, що на час смерті батька ОСОБА_4, який помер 08.04.2002 року, в спірному будинку проживали він та його мати ОСОБА_5, які фактично прийняли спадщину ? частину домоволодіння, а тому він, як спадкоємець після смерті батька, має право на ? його частину.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963р., чинного на час виникнення спірних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно даних, що містяться у витягах з погосподарських книг, в будинковолодінні по вул. Молодіжній 10 у с. Спас станом на час смерті ОСОБА_4, тобто на 2002 рік, ОСОБА_2 не був зареєстрований, оскільки у 1985 році вибув у м. Ленінград (тепер Санкт-Петербург) Російської Федерації де проживав та був зареєстрований по даний час.

Доказами, що стверджують факт прийняття ним спадщини після смерті батька шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, ОСОБА_2 зазначив довідку № 2235 від 08.11.2002 року, видану виконкомом Спаської сільської ради про те, що він дійсно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 і не працює, а також на копію заяви про прийняття на роботу лісником в Грабівське лісництво, датовану 14.06.2002 року і письмові покази свідків, які у поясненнях зазначили, що ОСОБА_2 проживав у спірному будинку з лютого 2002 по січень 2003 року.

Колегія суддів вважає, що дані докази не можуть бути підставою для висновку, що ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) прийняв спадщину, оскільки приїзд у с. Спас до своїх батьків без наміру там постійно проживати після смерті батька разом з матірю, не може вважатися фактом прийняття спадщини шляхом вступу в управління спадковим майном. Таким спадкоємцем після смерті чоловіка була тільки його дружина ОСОБА_5, яка проживала в цьому будинковолодінні, була там зареєстрована і фактично вступила у володіння спадковим майном та після прийняття спадщини, як належний володілець цілого будинковолодіння, спочатку склала заповіт на користь сина ОСОБА_2 на все будинковолодіння, а згодом заповіт на користь іншого сина ОСОБА_3 також на ціле будинковолодіння, про що було відомо позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити за недоведеністю.

Крім того, судом апеляційної інстанції даним рішенням задоволено позовну вимогу про визнання за ОСОБА_2 права власності на спірне будинковолодіння після смерті матері ОСОБА_5 за законом в цілому, тому висновок суду про відмову у задоволенні позову щодо встановлення факту прийняття спадщини у розмірі ? частки після смерті батька, не є порушенням прав та законних інтересів позивача за зустрічним позовом.

Колегія суддів вважає, що постановлене судом першої інстанції судове рішення постановлене без додержання вимог матеріального і процесуального права, тому не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову та про часткове задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вирішує питання стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених у справі судових витрат, які складаються з витрат на оплату судового збору та витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 09 жовтня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. У позові ОСОБА_1 до Спаської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 10 лютого 2017 року ОСОБА_1 ОСОБА_6 Рожнятівською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-73 на будинковолодіння по вул.Молодіжна 10, що в с.Спас, Рожнятівського району, Івано-Франківської області.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на будинковолодіння по вул. Молодіжна 10, що в с. Спас, Рожнятівського району, Івано-Франківської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ід.н. НОМЕР_1), зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ід.н. НОМЕР_2), прож. ІНФОРМАЦІЯ_6 2395 грн. понесених витрат судового збору та 3300 грн за надання правової допомоги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_8

ОСОБА_9