Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1361/17 Головуючий у 1 інстанції: Федорець С.В.
Є.У.№ 330/1842/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.02.2013 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4000 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2016 року має заборгованість 12661 гривня 65 копійок, яка складається з наступного: 3393,65 грн. - заборгованість за кредитом; 8188,85 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 579,12 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.02.2013 року, у розмірі 12661 гривня 65 копійок, яка складається з наступного: 3393,65 грн. - заборгованість за кредитом; 8188,85 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 579,12 грн. - штраф (процентна складова), та судові витрати у розмірі 1378 гривень 00 копійок.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19.02.2013 року у розмірі 12661 гривня 62 копійки, яка складається з наступного: 3393,65 грн. - заборгованість за кредитом; 8188,85 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф, 579,12 грн. штраф.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму судового збору у розмірі 1378 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.02.2013 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4000 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки.

Натомість із матеріалів справи не вбачається зазначена інформація.

Так, у анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивачем, не зазначено про отримання відповдіачем такого кредиту. У заяві йдеться про встановлення кредитного ліміту у розмірі 8 000 гр.

Разом з тим, із справи вбачається, що заява-анкета була датована 19.02.2013 року. За наданими банком відомостями щодо руху коштів на рахунку відповідача, вбачається, що відповідач у день написання анкети заяви не отримував грошових коштів, користувався наданою карткою для власних потреб, не мав заборгованості з використання кредитних коштів, навпаки поклав на картку свої гроші у значному розмірі, які використовував без утворення жодних боргів за рахунок кредитних коштів.

Відповідач послався на те, що у лютому 2014 року з його рахунку було незаконно списано грошова сума у розмірі 8370 гр., яка утворила кредитну заборгованість.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 5), наданому банком станом на 31.08.2016 року має заборгованість 12661 гривня 65 копійок, яка складається з наступного: 3393,65 грн. - заборгованість за кредитом; 8188,85 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 579,12 грн. - штраф (процентна складова).

Крім того, і позивачем і відповідачем надано аналогічні роздруківки руху грошових коштів по картковому рахунку відповідача, з яких вбачається, що дійсно відповідачем вносилися на цей рахунок власні кошти у сумі 190000 гривень, якими потім користувався за власним розсудом, що і підтвердив у судовому засіданні.

Однак, відповідач заперечує зняття ним з рахунку суми 8370,00 гривень для придбання меблів. Згідно до наданих роздруківок, ця сума була знята 20.02.2014 року для оплати меблів у ПП Силаєвої, по вул. Октябрьская,43 м. Мелітополі.

Відповідач стверджує, що саме ці кошти були викрадені з його карткового рахунку працівниками «ПриватБанку», через що він звернувся з відповідною заявою та відомості за його заявою були внесені до ЄРДР.

Суд першої інстанції вважав, що такі доводи відповідача не є переконливими, тому що не доведено, що саме з цього рахунку були незаконно списані грошові кошти.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду не базується н матеріалах справи.

Так, сторонами не заперечується що саме з цього спірного рахунку кошти були зняті нібито на придбання меблів.

З приводу незаконності дій працівника банку порушене кримінальне провадження.

Відповідач одразу після виявлення незаконного списання звернувся до правоохоронних органів та повідомив про це банк.

За наданими заступником начальника Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області довідками, в провадженні слідчого відділення Якимівського ВП знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДР за заявою відповідача за фактом зловживання службовим становищем посадовою особою Якимівського відділення ЗРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4

За цими фактами обєднано 38 проваджень, у ході досудового слідства встановлено , що з 1.1.2011 року по 3.11.2014 року посадові особи Якимівського відділення ЗРУ ПАТ КБ Пприватбанк зловживаючи своїм службовим становищем за результатами проведення несанкціонованої операції зняли з рахунку ОСОБА_3 грошові кошти, чим заподіяли останньому матеріальний збиток.

Враховуючи наявність таких матеріалів та посилання слідчих органів на те, що на даний час банк ухиляється від надання всіх необхідних документів та затягує досудове слідство, судова колега вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що позов доведений належним чином.

При цьому належність доведення на думку суду першої інстанції базується лише на розрахунках наданих банком та його запереченні проти доводів позивача, які нічим не підтвердженні.

Натомість за ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

відтак судова колегія вважає що позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження того, що зняття грошових коштів з рахунку позивача не має відношення до протиправних дій працівників банку, щодо яких порушено кримінальне провадження.

Жодними доказами заперечення відповідача не спростовані позивачем.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що немає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: