Єдиний унікальний номер 235/7564/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2255/2017
Головуючий у 1 інстанції Данилів С.В.
Категорія 27 Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року м. Бахмут

Апляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Будулуци М.С., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №235/7564/16-ц

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_1 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2017 року,

(суддя - Данилів С.В., заочне рішення ухвалене 07 лютого 2017 року у м. Покровську Донецької області, повний текст рішення складено 07 лютого 2017 року),

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 04 квітня 2011 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 4 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Свої зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав.

У зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31 жовтня 2016 року становить 31 846,93 грн., з яких: 3 826,97 грн. - заборгованість за кредитом, 23 227,25 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 492,71 грн. - штраф (процентна складова), яку ПАТ КБ «Приватбанк» просило .стягнути з відповідача та стягнути витрати по сплаті судового збору у сумі 1378 грн.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 27 054 22 грн., з яких: 3 826 грн. 97 коп. - заборгованість за кредитом, 23 227 грн. 25 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та судовий збір у сумі 1170 грн. 61 коп.; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнувши на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 9 909, 51 грн., з яких: 3 826,97 грн. - заборгованість за кредитом, 6 082,54 грн. - відсотки за користування кредитом, в задоволенні інших позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, посилається на необґрунтованість рішення суду першої інстанції та порушення норм процесуального та матеріального права в зв'язку з неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки; апелянт вважає неправильним висновок суду про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, тому не мав права ухвалювати заочне рішення; судом не встановлені обставини, які мають значення для справи, а саме: чи була підписана відповідачем анкета-заява, чому відсутній підпис на довідці про умови по використанню кредитки «Універсальна», чому не підписана відповідачем памятка використання кредитних коштів картки «Універсальна» та не доведені йому Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна»; судом належним чином не досліджені Умови та Правила надання банківських послуг, не була дана оцінка даних Умов та Правил та не з'ясовано, чи отримував ОСОБА_2 екземпляр даних Умов; апелянт вважає обґрунтованою відмову позивачу у стягненні з відповідача заборгованості за пенею та комісією в сумі 2 800 грн., штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова), але при цьому розрахунок заборгованості неправильно досліджений та оцінений судом; апелянт вважає, що позивач незаконно нарахував проценти в подвійному обсязі на прострочену заборгованість за період з 29.07.2011 по 31.10.2016 року в сумі 17 144,71 грн., оскільки кредитна карта видавалась під 36% річних, а нарахування ще 36% на прострочену заборгованість не передбачено договором та законом і ці умови не узгоджені між сторонами у анкеті-заяві; вважає, що нараховані проценти на прострочену заборгованість є штрафом з огляду на положення п. 2.1.1.12.6.2 Умов та Правил, тому не підлягають стягненню відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення АТО»; судом необґрунтовано не застосовані такі норми матеріального права, як ч.1 ст. 1048, ч.1 ст. 1054, ст.. 1055, ч.2 ст. 10561 ЦК України; отже, суд неповно встановив зазначені обставини, які мають значення для справи, неправильно дослідив анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, пам»ятку використання кредитних коштів карти «Універсальна», довідку про умови кредитування, розрахунок заборгованості за договором в частині нарахування подвійних процентів, що не передбачено договором.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання апеляційного суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. У наданих письмових запереченнях посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги і, зокрема на те, що 04.04.2011 року ОСОБА_2 пройшов ідентифікацію у Приватбанку, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг; крім того,до матеріалів справи долучено копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, ознайомлення з якою ОСОБА_2 підтвердив власним підписом у цій самій довідці; 04.04.2011 року відповідачу було видано кредитну картку «Універсальна 30 днів пільгового періоду» і встановлено кредитний ліміт на картрахунок; факт отримання електронного платіжного засобу кредитної картки апелянтом не заперечується; щодо доводів апелянта про нарахування банком відсоткової ставки за договором від 04.04.2011 року в подвійному розмірі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив наступне: зі стандартного розрахунку, доданого банком до матеріалів справи вбачається, що процентна ставка нарахованих на поточну і прострочену заборгованість за кредитом з 01.01.2013 року є однаковою (колонка «процентна ставка прострочена заборгованість»; крім того, з колонки розрахунку «Нараховані на прострочену заборгованість по кредиту проценти» вбачається, що проценти на прострочену заборгованість за кредитом нараховані починаючи з 30.05.2014 року за тією самою ставкою, що і поточна заборгованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а також з урахуванням того, що відповідач не скористався своїм правом з'явитися в суд і спростувати надані позивачем докази у справі, які підтверджують і факт укладення кредитного договору і наявність заборгованості перед банком з боку відповідача, виходив з того, що відповідачем належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконано, унаслідок чого наявні підстави для стягнення заборгованості за цим договором. Проте нарахована сума пені та комісії в розмірі 2800 грн., а також штрафів в розмірах 500,00 грн. (фіксована частини) та 1492,71 грн. (процентна складова) стягненню не підлягають в силу положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Такі висновки суду є правильними.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції 04 квітня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 4 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості відповідача перед банком станом на 31 жовтня 2016 року становить 31 846,93 грн., з яких: 3 826,97 грн. - заборгованість за кредитом, 23 227,25 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 492,71 грн. - штраф (процентна складова).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало про те, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання не виконав, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого станом на 31 жовтня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 31 846 грн. 93 коп. При цьому позивачем до позовної заяви надані розрахунок заборгованості, копія заяви позичальника ОСОБА_2, Умови та правила надання банківських послуг, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з яких вбачається, що 04.04.2011 року ОСОБА_2 надав банку Заяву, в якій клієнтом зазначено та власноруч підписано, що «я згоден з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Я зобов'язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку».

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що користувався кредитною карткою. Надані документи на а.с. 72-76 також свідчать про те, що за кредитним договором здійснювалось погашення кредиту, процентів до травня 2014 року.

Зазначеним доказам судом першої інстанції дана належна правова оцінка і у апеляційного суду немає підстав вважати їх неналежними доказами укладення з відповідачем кредитного договору.

З огляду на зазначені докази, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлені обставини, які мають значення для справи, а саме щодо укладення кредитного договору та його умов.

Є також безпідставними і доводи апеляційної скарги про те, що нараховані проценти на прострочену заборгованість є штрафом згідно з положеннями п. 2.1.1.12.6.2 Умов та Правил, тому не підлягають стягненню відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» з огляду на наступне.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частинами першою і другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Зі змісту наведених норм випливає висновок, що зобов'язання з кредитного договору передбачає єдиний обов'язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит.

Відповідно до частини третьої статті 213 цього Кодексу при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

За визначенням статті 549 ЦК України неустойка (штраф, пеня) як вид забезпечення зобов'язання є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Виконання зобов'язання може бути забезпечене неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому договором або законом можуть бути встановленні інші види забезпечення виконання зобов'язань.

Неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов'язання. За допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання. Неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов'язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

Передбачене кредитним договором підвищення процентної ставки відбувається внаслідок порушення зобов'язань. Таке підвищення процентної ставки є саме реакцією на порушення зобов'язань за договором і не може вважатися таким, що зумовлене збільшенням кредитного ризику, оскільки підвищення кредитного ризику - це ймовірна можливість виникнення ускладнень при виконанні договору.

Разом з тим законодавством не заборонено встановлювати інші види забезпечення виконання зобов'язань, підстави сплати, правова форма та розмір яких визначаються договором або законом, а тому встановлення в договорі підвищених відсотків як санкції за користування кредитом понад визначений у договорі строк є забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором, яке передбачене домовленістю сторін і не суперечить законодавству.

Отже, з аналізу викладеного можна зробити висновок, що підвищені проценти за своєю правовою природою є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов'язань за кредитним договором та є відмінними від неустойки.

Проте доводами апеляційної скарги та матеріалами справи не доведено, що позивачем нараховувалась відсоткова ставка за договором від 04.04.2011 року в подвійному розмірі (підвищені проценти).

Звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що розрахунок заборгованості виконаний з урахуванням п. 2.1.1.12.6.3 Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачено нарахування відсотків на фактичну суму використаних кредитних коштів.

Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовані.

Так, з доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором б/н від 04.04.2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_2, станом на 31.10.2016 року, вбачається, що в колонках «%ставка (поточна заборгованість)» та «%ставка (прострочена заборгованість)» за період з 04.04.2011 року по 31.12.2012 року зазначені проценти відповідно 36,00 і 72,00; за період з 01.01.2013 року по 31.08.2014 року - відповідно 30,00 і 30,00; з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - відповідно 34,80 і 34,80; з 01.04.2015 року по 31.10.2016 року - відповідно 43,20 і 43,20.

При цьому з розрахунку заборгованості також вбачається, що нарахування на прострочену заборгованість до 05.05.2014 року (в тому числі і виходячи із встановлених 72%) банком не здійснювались; з 01.01.2013 року процентна ставка нарахованих на поточну і прострочену заборгованість за кредитом є однаковою. Починаючи з 30.05.2014 року проценти на прострочену заборгованість нараховані за тією ж ставкою, що і на поточну заборгованість.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.2 Умов та правил, на який посилається апелянт, в разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань з уплати процентів за користування кредитом у розмірі, зазначеному у Пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і Тарифах позичальник сплачує банку штраф у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених процентів, встановлених в Пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і Тарифах.

Проте, з розрахунку не вбачається, що сума 17 144 грн. 71 коп., яка складає загальну суму в колонці «нараховані на прострочену заборгованість за кредитом проценти» і на яку посилається апелянт, є штрафом, нарахованим відповідно до зазначеного пункту Умов та правил.

Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції у відсутності відповідача не призвів до неправильного вирішення справи.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції неодноразово направлялися повістки за місцем фактичного проживання відповідача, а саме за адресою: м. Покровськ, вул. Орджонікідзе, буд. 50, проте відповідач їх не отримував з невідомих причин.

Доводами апеляційної скарги також не доведено, яким чином незастосування положень ч.1 ст. 1048, ч.1 ст. 1054, ст. 1055, ч.2 ст. 10561 ЦК України призвело до неправильного вирішення спору, тому доводи в цій частині також є безпідставними.

Виходячи з викладеного апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_1, відхилити.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2017 року залишти без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: