АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2293/17 Справа № 204/5605/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання провести перебудову споруд, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зобовязати ОСОБА_3 виконати перевлаштування вигрібної ями під вбиральнею літ. «В» на земельній ділянці № 125 за адресою: м. Дніпро, вул. Василівська, 180 «Д» у відповідності з дотриманням ДБН № 60-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», а саме вигрібна яма повинна бути віддалена від межі (огорожі) земельної ділянки № 126 (власник ОСОБА_2А.) на відстані не менше 1,5 м від стін житлового будинку розташованого на земельній ділянці № 126 вигрібна яма повинна бути перевлаштована на відстань не менше 15 метрів. В обґрунтуванні позову посилався на те, що його права, як власника земельної ділянки та судового будинку порушені тим, що після спорудження відповідачем вигрібної ями, його проживання у будинку не відповідає тим умовам проживання, на які він розраховував /а.с.2-4, 120-121/.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено /а.с.129-133/.

З таким рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі /а.с.136-137/.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Новоолександрівської сільської ради від 14.06.1996 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку № 26 площею 0,06030 гектарів, в межах згідно з планом, для ведення садівництва. Вказана земельна ділянка розташована на території ОК «Садівницьке товариства «Струмок» Новоолександрівської сільської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 23.09.1998 року /а.с. 12, 27/.

На підставі довідки ОК «Садівницьке товариство «Струмок» від 05.09.2011 року № 147 та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.10.1999 року № 209 і рішення виконкому Дніпропетровської міської ради, садовий будинок № 126 в ОК «Садівницьке товариство «Струмок», що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Василівська, 180д, належить на праві приватної власності ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 11.11.2011 року /а.с.10, 11/.

Власником сусіднього житлового будинку № 125, площею 178,5 кв.м., та відповідної земельної ділянки у вказаному садівницькому товаристві є відповідач ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 10.12.2013 року /а.с. 21/.

Відповідач на власній земельній ділянці влаштувала вигрібну яму - літ. «В», яка знаходиться за вбиральнею в сторону межі із земельною ділянкою № 126, що належить позивачу. Ця вигрібна яма є бетонованою, щільно закрита бетонною плитою, більшою за розміром зливної ями, що відповідає вимогам улаштуванням зливних ям. Розміри вигрібної ями, відступаючої від вбиральні літ. «В» в сторону огорожі з сусідньою земельною ділянкою, складають 0,78 м. х 1,3 м. Відстань від вигрібної ями до огорожі земельної ділянки № 126 складає 0,23м. Відстань по діагоналі від садового будинку розташованого на земельній ділянці № 126 до вигрібної ями складає 13,86 м.

Ухвалою суду першої інстанції від 22.07.2015 року у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлені питання: чи відповідають державним будівельним нормам побудовані на земельній ділянці № 125 в ОК «Садівницьке товариство «Струмок», власником якого є ОСОБА_3, дворова вбиральня, зливні ями? Чи можливо виконати перебудову у відповідність до державних будівельних і санітарних норм зливну яму № 1 на земельній ділянці № 125 ОК «Садівницьке товариство «Струмок», яка розташована на відстані 23 см. від межі сусідньої земельної ділянки № 126, а від житлового будинку на відстані 11 метрів? чи можливо виконати перебудову у відповідність до державних будівельних і санітарних норм зливну яму № 2 на земельній ділянці № 125, що розташована на відстані 3,6 метрів від житлового будинку домоволодіння № 126, а від границі земельної ділянки № 126 ОК «Садівницьке товариство «Струмок» на відстані 60 см.? які взагалі можливі перебудови?/а.с.87-88/.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 5421-15 від 23.05.2016 року, вигрібна яма під вбиральнею літ. «В» на земельній ділянці № 125 (власник ОСОБА_3О.) виходить в сторону до сусідньої земельної ділянки № 126 (власник ОСОБА_2А.) і знаходиться від межової огорожі на відстані 0,23м., що не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Враховуючи невідповідність розташування вигрібної ями під вбиральнею літ. «В», яка знаходиться на земельній ділянці № 125 (власник ОСОБА_3О.) в ОК «Садівницьке товариство «Струмок» за адресою: вул. Василівська, 180Д в м. Дніпропетровську по відношенню до межі сусідньої земельної ділянки № 126 (власник ОСОБА_2А.) та невідповідні відстані від садових (житлових) будинків згідно вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та санітарним нормам, умовам та нормативами щодо місце розташування, вигрібна яма повинна бути відділена: від стін житлового будинку та господарських будівель і споруд на відстань не менше 15 метрів; від межі (огорожі) земельної ділянки не менше ніж на 1,0-1,5 м. водозабірних колодязів на 20 метрів, водопровідних труб на 25 метрів, газових труб на 5 метрів.

Тобто, зливна яма під вбиральнею літ. «В» на земельній ділянці № 125 не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

У судовому засіданні оглянуто відеозапис та фототаблиці від 20.12.2016 року із зображенням вказаної зливної ями, згідно яких зливна яма є герметичною та не створює жодних ризиків забруднення підземних вод та виникнення постійних неприємних запахів, оскільки на даний час не функціонує, її відповідачка ліквідувала.

Виходячи з доказів по справі, суд першої інстанції, в силу норм ст. ст. 39, 91, 95, 96, 103, 104 ЗК України, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог /а.с.129-133/

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обвязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1-5, 7 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача (п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Згідно ч. 4 ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч. ч. 1, 3 ст. 375 ЦК України).

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (ст. 39 ЗК України).

Власники земельних ділянок зобов'язані додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон тощо (ч. 1 ст. 91 ЗК України).

Відповідно до п. п. "а","г" ч.1 ст. 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором мають право самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Згідно п. п."б","г","е" ч.1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані: додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватись правил добросусідства

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше (ст. 104 ЗК України).

Згідно п. 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

Як слідує зі змісту постанови Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року по справі № 6-180цс14 у спорі про знесення самочинного будівництва, позивач, звертаючись з позовом про захист порушених прав власника, не пов'язаних з позбавленням володіння власністю або вказаних прав, які з достатньою вірогідністю будуть порушені в майбутньому внаслідок незаконного будівництва іншої особи (ст.ст. 376, 391, 396 ЦК України) повинен довести, а суд встановити не тільки факт зведення відповідачем будівлі (споруди) з порушенням вимог закону, зокрема будівельних, санітарних, інших норм та правил, а й факт порушення внаслідок будівництва (реальної можливості порушення) прав, свобод чи інтересів самого позивача, що в сукупності є підставами для захисту його права, оскільки сам по собі факт незаконності будівництва не є достатньою підставою для задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що допущені під час влаштування вигрібної ями порушення будівельних та санітарних норм і правил, з врахуванням усіх обставин справи у їх сукупності, призвели до порушення прав ОСОБА_2 або можуть призвести до цього в майбутньому, а також наявності порушення балансу інтересів суміжних землекористувачів на користь відповідача.

Зазначений висновок суду колегія суддів вважає правильним.

На доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції правильно встановив, що вигрібна яма не відповідає нормам ДБН та послався на належні норми закону, однак не застосував їх, вирішуючи спір, безпідставно відмовив у позові, колегія суддів зауважує наступне.

Дійсно, згідно результату експертного висновку від 23.05.2016 року, зливна яма, розташована на земельній ділянці відповідача, не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Між тим, як вбачається із Статуту ОК «Садівницьке товариство «Струмок» /а.с.73-84/, правилами внутрішнього розпорядку кооперативу встановлено (п. 13.5), що при освоєнні земельної ділянки та зведенні на ній будівель необхідно дотримуватися наступних норм: мінімальна відстань від убиральні і компостних ям до житлового будинку, в тому числі і на сусідніх ділянках, має становити 12 м.

Отже, розташування вигрібної ями вбиральні літ. «В» на земельній ділянці ОСОБА_3 по відношенню до житлових будинків, розташованих на земельних ділянках № 125, № 126 в ОК «Садівницьке товариство «Струмок» відповідає вимогам статуту садівницького товариства, про що, зокрема, зазначено у вищевказаному експертного висновку від 23.05.2016 року /а.с.104/. Члени кооперативу погодились з такими правилами внутрішнього розпорядку кооперативу, а відтак мають їх дотримуватись.

Крім того, як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_2 не зазначено та не доведено чим саме його права, як власника суміжної земельної ділянки, порушені спорудженням ОСОБА_3 вказаної вигрібної ями. Зокрема, як було вказано вище, судом встановлено, що на день розгляду справи вигрібна яма не функціонує, її відповідачка ліквідувала.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає фактичним обставинам справи та нормам закону, а тому підстав для його скасування немає. Відтак, апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_4