Справа № 199/1252/17
РІШЕННЯ

Іменем України

06.04.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Борулько М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2008 року, реєстровий №449, належало ОСОБА_3. Право власності зареєстровано у КП «ДМБТІ» 11.05.2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно НОМЕР_2.

Позивачка зазначає, що починаючи з червня 2006 року, вона проживала разом з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Спочатку вони проживали разом у належному їй будинку по АДРЕСА_2. Після придбання ОСОБА_3 домоволодіння АДРЕСА_1 вони спільними зусиллями та власним коштом зробили ремонт у будинку та стали проживати за вказаною адресою, вели спільне господарство, проводили разом дозвілля та мали спільний бюджет. Комунальні послуги також сплачували зі спільних коштів.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, актовий запис №6927 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому домоволодіння АДРЕСА_1. Позивачка вказує, що спадкоємці першої, другої та третьої черг відсутні, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, заповітів померлий також не залишав.

Оскільки позивачка постійно проживала разом зі спадкодавцем більше п'яти років, у грудні 2016 року вона звернулась до державного нотаріуса першої ДДНК Білецької В.І. із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус постановою від 14.12.2016 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачка пропустила строк прийняття спадщини та не була зареєстрований разом зі спадкодавцем на момент його смерті.

Як зазначає позивачка, відповідач по справі ОСОБА_2 є далеким родичем ОСОБА_3, та починаючи з 2010 року, з дозволу ОСОБА_3 проживав в окремій кімнаті будинку. Будучи спадкоємцем п'ятої черги, він бажає отримати частину спадщини.

Посилаючись на те, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 позивачка проживала разом з ним, іншим способом оформити право на спадщину вона не має змоги, тому просив суд встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3 з 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року

Представник позивачки ОСОБА_5 позов підтримала та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково та зазначив, що він є родичем ОСОБА_3 та деякий час проживав у будинку по АДРЕСА_1, де також проживала і позивачка.

Представник третьої особи Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу у відсутність його представника, про що надав відповідну заяву.

Вислухавши пояснення представника позивачки та відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2008 року, реєстровий №449, належало ОСОБА_3. Право власності зареєстровано у КП «ДМБТІ» 11.05.2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно НОМЕР_2.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, актовий запис №6927 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому домоволодіння АДРЕСА_1. Спадкоємці першої, другої та третьої черг відсутні, оскільки із заявами про прийняття спадщини ніхто з них не звертався, заповітів померлий також не залишав.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса першої ДДНК Білецької В.І. із заявою про прийняття спадщини, та нотаріус постановою від 14.12.2016 року відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачка пропустила строк прийняття спадщини та не була зареєстрований разом зі спадкодавцем на момент його смерті.

Як встановлено в ході розгляду справи, починаючи з червня 2006 року, позивачка проживала разом з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Після придбання ОСОБА_3 домоволодіння АДРЕСА_1 вони спільними зусиллями та власним коштом зробили ремонт у будинку та стали проживати за вказаною адресою, вели спільне господарство, проводили разом дозвілля та мали спільний бюджет.

Згідно зі ст.ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно з положеннями ст.ст. 1261, 1264 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктами 1,3 ч.1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових,земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у постанові від 12.06.2013 року №6-32цс/13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно зі ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99, до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

З пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що починаючи з 2006 року позивачка проживала разом з ОСОБА_3 у домоволодінні АДРЕСА_1 однією сім'єю по день його смерті.

Таким чином у судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що спадкоємець ОСОБА_1 постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини більше п'яти років та вважається таким, що прийняла спадщину, оскільки упродовж встановленого шестимісячного строку прийняття спадщини, визначеного ст.1270 ЦК України, від спадщини не відмовлялась.

Враховуючи, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3, на момент його смерті постійно проживала разом зі спадкодавцем більше п'яти років, що знайшло своє підтвердження в суді, однак постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому суд вважає встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 1216,1217,1220,1264 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3 з 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ. А-2, загальною площею 182,4 кв.м., житловою площею 94,0 кв.м., сараю літ. Б, споруд 1-2, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: