Справа № 127/5310/17
Провадження № 2/127/2692/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» про визнання додаткової угоди, кредитного договору та договору іпотеки недійсними, зняття заборони відчуження та стягнення моральної шкоди, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» про визнання додаткової угоди, кредитного договору та договору іпотеки недійсним, зняття заборони відчуження та стягнення моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 взяла кредит у відповідача на реконструкцію квартири житлового будинку АДРЕСА_1. У звязку з чим, між ОСОБА_1 та комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» було укладено кредитний договір № 3-8-2 на реконструкцію квартири житлового будинку від 10.03.2011 р., договір іпотеки від 11.03.2011 р. та додаткова угода №1 від 10.06.2014 р. до укладеного кредитного договору № 3-8-2 від 10.03.2011 р. На думку позивача, вказані документи були укладені з орфографічними, синтаксичними та юридичними помилками та є образливими для позивача, а тому не можуть бути дійсними. Враховуючи наведене, позивач просить документи щодо її правових стосунків з відповідачем як такі, що укладені з помилками, вважати недійсними, а саме додаткову угоду № 1 до укладеного кредитного договору № 3-8-2 від 10.03.2011 р. на будівництво, добудову (реконструкцію) квартири житлового будинку між «Фондом» та «Позичальником» ОСОБА_2від 10.06.2014 р.; кредитний договір № 3-8-2 на будівництво добудову(реконструкцію) квартири житлового будинку від 10.03.2011 р.; договір іпотеки від 11.03.2011 р. щодо забезпечення вимог відповідача за кредитним договором № 3-8-2 від 10.03.2011 р., посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрований в реєстрі під № 276. Зняти заборону відчуження, накладену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо зазначеного в договорі майна-квартири під № 17 у будинку № 11 по вулиці Цукрозаводській в смт. Вороновиці Вінницького району Вінницької області і зареєстрованому в реєстрі під № 277. Зобовязати відповідача сплатити компенсацію в розмірі 800 тис. грн. за нанесену образу (моральну шкоду).

В судовому засіданні позивач позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, 10.03.2011 р. між комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3-8-2 на будівництво, добудову (реконструкцію) квартири житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, терміном на 10 років на суму 35000 гривень (а.с 23-24). Додатком №1 до даного договору є Графік повернення кредитних коштів та нарахувань по кредиту наданого комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» позичальнику ОСОБА_1 (а.с.25)

Разом з тим, на забезпечення вимог комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву», що випливає з кредитного договору № 3-8-2 від 10.03.2011 між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки від 11.03.2011 р. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3В та зареєстрований в реєстрі № 276. Одночасно, у звязку з посвідчення зазначеного договору іпотеки, приватним нотаріусом ОСОБА_3 накладено заборону відчуження квартири під номером 17, що знаходиться в селищі міського типу Вороновиця Вінницького району Вінницької області по вулиці Цукрозаводській, в будинку під номером 11, яке належить ОСОБА_1 до припинення або розірвання договору іпотеки.(а.с.17-19)

В подальшому, 10.06.2014 р. між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 3-8-2 від 10.03.2011 р. на будівництво, добудову (реконструкцію) квартири житлового будинку. Вказаною угодою передбачені зміни та доповнення до раніше укладеного договору та затверджено новий графік повернення коштів та нарахувань по кредиту наданого комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» позичальнику ОСОБА_1В.(а.с.20-22).

Досліджуючи правомірність укладення вказаних документів та наявність або відсутність підстав для визнання їх недійсними, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 даного Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 прийняла умови кредитного договору № 3-8-2 від 10.03.2011 р. та додаткової угоди № 1 від 10.06.2014 р. до кредитного договору № 3-8-2 від 10.03.2011 р., оскільки нею було частково погашено кредитну заборгованість. Окрім цього, при укладені вказаних документів та договору іпотеки від 11.03.2011 р., позивач погодилася зі всіма умовами, що підтверджується відповідним підписом.

Разом з тим, доводи позивача щодо наявності орфографічних, синтаксичних та юридичних помилок в зазначених вище документах, через які їх можна визнати недійсними, суд не приймає до уваги з наступних підстав.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

З правової позиції Верховного суду України, висловленої в постанові від 27.04.2016 р по справі № 6-372цс16 вбачається, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які можуть стати підставою для визнання спірних документів недійсними. Поряд з цим суд відмічає, що комунальна організація «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» в повному обсязі дотримала та виконала всі умови кредитування, що витікають з норм цивільного законодавства, а тому позовні вимоги в частині визнання кредитного договору № 3-8-2 від 10.03.2011 р., додаткової угоди № 1 від 10.06.2014 р. до кредитного договору № 3-8-2 від 10.03.2011 р., та договору іпотеки від 11.03.2011 р. недійсними є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

В свою чергу вимога позивача, яка стосуються зняття заборони, накладену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо зазначеного в договорі майна- квартири під № 17 у будинку № 11 по вулиці Цукрозаводській в смт. Вороновиці Вінницького району Вінницької, також не підлягає задоволенню, оскільки зняття заборони на відчуження майна у даному випадку повинно здійснюватись у разі припинення або розірвання договору іпотеки- нотаріусом, а не судом. Крім того суд звертає увагу, що позивач не заявляв таких вимог до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити, що згідно до вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнана у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При цьому, ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, оскільки обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, то відповідно не підлягають до задоволення й похідні від них вимоги про стягнення моральної шкоди.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, згідно ст.ст. 23,203,215,229,1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 10, 11,60, 88, 212-215, 218 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» про визнання додаткової угоди, кредитного договору та договору іпотеки недійсними, зняття заборони відчуження та стягнення моральної шкоди відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: