АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5575/17 Номер провадження 22-ц/786/2782/17Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів cудової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Триголова В.М.

Суддів: Хіль Л.М., Гальонкіна С.А.,

секретар: Діхтяр Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Публічного акціонерними скаргами Публічного акціонерного товариства Бурової компанії «Букрос», ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 12 жовтня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Бурової компанії «Букрос» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за затримку виплати зарплати в звязку з інфляцією

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ БК «Букрос» про про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за затримку виплати зарплати в звязку з інфляцією.

У позові ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 28031, 63 грн., компенсаційні виплати за затримку оплати праці 40 090, 21 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 12 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Бурова компанія «Букрос» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 27 497 грн. 63 коп. та завдану моральну шкоду в сумі 5 000 грн., а всього 32 497 грн. 63 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Бурова компанія «Букрос» на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з відповідача компенсаційні виплати за затримку оплати праці на його користь 40 090, 21 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. Вважає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, порушено норми як матеріального так і процесуального права.

У скарзі ОСОБА_2 також зазначив, що згідно із Законом України «Про оплату праці» і Положенням про порядок виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 21.02.2001 року №159 відповідач повинен виплатити йому компенсацію.

ПАТ БК «Букрос» також не погодилось із рішенням місцевого суду і оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позивачу відмовити в повному обсязі.

У апеляційній скарзі ПАТ БК «Букрос» посилалося на те, що позивачем пропущено тримісячний строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював у відповідача на посаді охоронника з 19.04.2010 року по 28.02.2013 року, що підтверджується записами в трудовій книжці.

На час звільнення з роботи відповідач мав перед позивачем заборгованість по заробітній платі та не провів повний розрахунок при звільненні, що підтверджується витягом з платіжної відомості.

На день розгляду справи у суді першої інстанції, заборгованість по заробітній платі ПАТ БК «Букрос» перед ОСОБА_2 з урахуванням виплаченої суми 5 543 грн. (а.с.21) становить 27 497 грн. 63 коп. (а.с.3).

Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов"язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноваженим ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст. 2 Закону України " Про оплату праці" структуру зарплати становить основна та додаткова зарплата, яка включає в себе доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Таким чином індексаційні нарахування на грошові доходи позивача є складовою частиною його заробітної плати.

Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33,34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року.

Положенням статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі статтями 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення тощо).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року №663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків ( величину порога індексації).

Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати», затвердженим затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати ( проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

При цьому компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати нараховується саме під час виплати заробітної плати.

Враховуючи викладене, а також те, що заробітну плату при звільненні позивачу сплачено не було, на даний час вона також не виплачена у повному обсязі, а суд не має можливості ухвалювати рішення щодо виплат, які матимуть місце у майбутньому, місцевий суд прийшов до вірного висновку про стягнення невиплаченої заборгованості по заробітній платі в сумі 27497, 63 грн. та .відмовив у стягненні компенсації.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року в пункті 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), в яких зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

А тому судом також вірно задоволено частково вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди та визначено її розмір у сумі 5000 грн., з урахуванням характеру негативних наслідків, душевних і моральних страждань позивача, порушенням його конституційних прав, яких він зазнав у зв'язку з невиплатою заробітної плати.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ПАТ БК «Букрос» про необхідність відмови у відкритті провадження у справі, оскільки позивачем було пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Так, частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При цьому, слід зазначити, що пропуск строку позовної давності не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. (ст. 122 ЦПК України в редакції, чинній на час відкриття провадження у суді першої інстанції).

За вказаних обставин, колегія судів приходить до переконання, що рішення суду ухвалено з дотриманням вимог закону, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Бурової компанії «Букрос», ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 12 жовтня 2017 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

С у д д і: (підписи) ОСОБА_1

ОСОБА_3

ОСОБА_4

З оригіналом згідно: ОСОБА_1