АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисак І.Н.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Костюк Л.С.

позивач: ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Літвінової О.Г., -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 внаслідок неналежного виконання зобовязання за договором позики від 20.12.2013 року 41000 Євро, що еквівалентно 1 184 490 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2017 року позов задоволено.

В рахунок зобовязання за договором позики грошей від 20 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу 1184490 гривень. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати як незаконне та ухвалити нове про залишення позову без задоволення. Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб які брали участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції

Провадження №22-ц/794/1228/17 Категорія 27

керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлювалися нормами ст.213 ЦПК України (в ред. 2004 року) та таким приписам воно відповідає, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів невиконання боргового зобовязання ОСОБА_2

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як встановлено в ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 20 грудня 2013 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 41000 Євро зі строком повернення частинами до 20 грудня 2014 року (а.с.5).

Отже, зі змісту розписки вбачається, що ОСОБА_2 позичив (отримав) зазначену суму грошей, та був наділений зобовязаннями по їх поверненню.

Відповідно до засад змагальності цивільного процесу відповідач повинен був заперечити подані розписки, які засвідчені його підписом належними доказами, правом на що в суді першої інстанції не скористався.

Передача коштів за борговою розпискою (сума, час) в силу ст.1047 ЦК України оформлюється у письмовій формі, різновидом якої є розписка, тому, не може спростовуватись поясненнями сторін (навіть допит в якості свідків) та показанням свідків.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують відповідності висновків суду обставинам справи, через що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2017 року підлягає залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді А.І Владичан

ОСОБА_3