Номер провадження: 22-ц/785/3651/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Черевка П.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника відповідача ТОВ «Агропрайм Холдинг» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю « Агропрайм Холдинг» на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А:

13 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Агропрайм Холдинг» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником земельної ділянки площею 6,14 га. за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області.

Між сторонами по справі у 2009 році укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований 14.10.2009 року в Арцизькому районному виробничому відділі Одеської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру».

Однак, позивач вважаючи, що вказаний договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним, з підстав відсутності в ньому істотних умов, передбачених ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 вказаного Закону, а тому він звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агропрайм Холдинг» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції не з'явився позивач ОСОБА_4, який був сповіщений про розгляд справи належним чином та завчасно, про що свідчить поштове повідомлення про отримання позивачем повістки та копії апеляційної скарги25 березня 2017 року.

Однак, 03 травня 2017 року представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи, 10 травня 2017 року інший представник позивача ОСОБА_6 також надає до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи в якій міститься клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у звязку із його відрядженням, однак до апеляційного суду для ознайомлення з матеріалами справи до 11 травня 2017 року ні позивач, ні його представники не звертались, що на думку судової колегії є зловживанням ними своїми процесуальними правами, також судова колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки до заяви не надано належних доказів про відрядженняпредставника позивача.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Агропрайм Холдінг», та пояснення на апеляцію його представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_4 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №937280 від 22.01.2007 року належить земельна ділянка, яка розташована за адресою: Веселокутська сільська рада Арцизького району Одеської області, площею 6,14 га. у межах згідно з планом, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 7-9).

Між ОСОБА_4 та відповідачем, ТОВ «Агропрайм Холдінг» був укладений договір оренди земельної ділянки площею 6,14 га. строк дії договору сторонами встановлений на 10 років, починаючи з дати його реєстрації, тобто з 14 жовтня 2009 року. (а.с. 10-13).

Відповідно до договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки належної позивачу ОСОБА_4, площею 6,14 га., складає 65 802,21 грн. (а.с. 10).

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року по цивільній справі №492/483/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Агропрайм Холдинг» про стягнення визнання недійсним договору оренди земельної ділянки задоволено. Суд визнав спірний договір оренди земельної недійсним, скасував його державну реєстрацію та стягнув з відповідача судові витрати (а.с.79-80).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив вимоги ст.15 Закону України «Про оренду землі» не дотримавши виконання істотних умов договору оренди землі.

Посилаючись на те, що при укладенні спірного договору оренди земельної ділянки у 2009 році, пунктом 23 якого визначено про можливість поліпшення стану земельних ділянок орендарем за письмовою згодою з орендодавцем, дані витрати підлягають відшкодуванню. Однак в порушення вимог вказаного пункту договору, орендарем ніколи не надавались для погодження з орендодавцем окремі письмові угоди, незважаючи на те, що орендарем постійно проводяться роботи з поліпшення стану вказаної земельної ділянки.

Також суд першої інстанції послався на невиконання відповідачем пунктом 29 у спірному договорі, де визначено право орендаря самостійно (без погодження з орендодавцем) вирішувати питання відчуження, передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що порушує права орендодавця та суперечить вимогам закону. Оскільки договір оренди не містить умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки (а. с. 8).

Крім того, районним судом зроблено висновок про порушення під час виконання умов договору вимого ч.5 ст.93 та ст.152 ЗК України згідно яких, право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом, а також власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що захист позивача на земельну ділянку повинен здійснюватись шляхом визнання спірної угоди недійсною, аналогічні положення містить ч.2 ст.16 ЦК України, згідно якої способом захисту цивільних та інтересів є визнання правочину недійсним.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором (ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України).

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч.ч. 1, 2 ст. 792 ЦК України).

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Під час розгляду справи судом першої інстанції залишено поза увагою доводи відповідача TOB «Агропрайм Холдинг» стосовно наявності у спірному договорі оренди земельної ділянки від 14.10.2009 р. всіх істотних умов, визначених ст.15 Закону України «Про оренду землі», який діяв на час укладення та реєстрації спірного договору, а саме, об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки) - розділ «Об'єкт оренди» договору, п.п. 2-7, строк дії договору оренди - розділ «Строк дії договору» договору, п. 8, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату - розділ «Орендна плата» договору, п.п. 9-14, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду - розділ «Умови використання земельної ділянка» договору, п.п. 15-17, умови збереження стану об'єкта оренди - п.п. 21, 30 договору, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю - розділ «Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду» договору, п.п. 18-20, умови повернення земельної ділянки орендодавцеві - розділ «Умови повернення земельної ділянки» договору, п.п. 21-25, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки - розділ «Обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки» договору, п. 26, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини - розділ «ОСОБА_2 випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини» договору, п. 31, відповідальність сторін - розділ «Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору» договору, п.п. 38,39, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки -п. 29 договору.

Отже, у спірному договорі передбачені всі умови, які визначені чинним на той час законодавством в якості істотних. Всі умови були визначені сторонами, однак згодом деякі умови договору на думку позивача стали не виконуватись, але на думку судової колегії ці доводи не можуть бути підставою для визнання спірного договору оренди землі недійсним.

Оскільки відповідачем не було порушено будь-яких імперативних положень законодавства, та позивачем не доведено, якому саме нормативно-правовому акту суперечать положення спірного договору. При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в цивільному праві дії принцип диспозитивності сторін. Тобто, під час укладення договору, якщо якісь питання не врегульовані імперативно, сторони вільні самостійно визначити такі умови. Що і було зроблено сторонами під час підписання спірного договору.

Позивачем не надано доказів того, що договір оренди був підписаний шляхом обману, примусу, збігу тяжких обставин тощо. ОСОБА_4 добровільно підписав цей договір та погодився на всі його умови. Більш того, він виконувався більше 7 (семи) років і продовжує виконуватись сторонами та позивач на протязі всього часу дії договору продовжує отримувати орендну плату на умовах, які визначені спірним договором.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Частиною 2 ст.23 вказаного Закону передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

На підставі ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Спірний договір, пройшов державну реєстрацію у порядку, передбаченому чинним на час його укладання законодавством України, в Арцизькому районному виробничому відділі Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», зареєстрований 14.10.2009 року за № 13.

Відповідно до Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.1998р. № 2073, який діяв на момент укладання договору, державна реєстрація договорів оренди землі є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Згідно п.9 вказаного Порядку зазначено, що відсутність у поданому до реєстрації договорі однієї з істотних умов є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди землі, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України.

Державний орган земельних ресурсів у двадцятиденний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обґрунтований висновок про відмову у такій реєстрації і передає реєстраційну справу відповідно виконавчому комітету сільської, селищної та міської ради, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям за місцем розташування земельної ділянки для засвідчення факту державної реєстрації або відмови у такій реєстрації.

З цього вбачається, що Арцизький ДЗК перевірив наданий до реєстрації договір оренди землі на відповідність чинному законодавству України, та зареєстрував спірний договір оренди земельної ділянки, не виявивши ознак для відмови у його реєстрації.

Також, на думку судової колегії слід звернути увагу на те, що районний суд не дав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_4, 20 травня 2016 року на адресу відповідача було подано заяву про повернення йому відповідачем належної йому земельної ділянки яка знаходиться в оренді у ТОВ «Агропрайм Холдінг» у зв'язку з необхідністю лікування та відсутністю для цього грошових коштів де також зазначено про те, що позивач продав свою земельну ділянку (а.с.43). При цьому слід зауважити, що на продаж земель сільськогосподарського призначення діє мораторій.

Крім того, слід зазначити що матеріали справи не містять окрему угоду про умови, обсяги і строки відшкодування орендарю витрат на поліпшення стану земельної ділянки.

При цьому витрати на поліпшення земельної ділянки - це витрати по внесенню будь-яких капітальних інвестицій в земельну ділянку. Наприклад, проведення меліоративних, зрошувальних, осушувальних заходів, тощо, однак позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано доказів того, що TOB «Агропрайм Холдинг» здійснювало будь-які капітальні поліпшення земельної ділянки позивача.

Як вбачається з п.п. 22,23 спірного договору в разі наявності у орендаря бажання здійснити будь-які невідокремлювальні капітальні поліпшення, він повинен узгодити їх з орендодавцем. В такому разі розраховується кошторис таких заходів, сума якого також узгоджується письмово із орендодавцем.

Відповідність цих умов законодавству України підтверджується також тим, що п.п. 22 і 23, саме в такій редакції, як в спірному договорі, містяться і в Типовому договорі оренди землі, затвердженому Постановою КМ України № 220 від 03.03.2004 року.

З наведеного вбачається, що позивачем не наведено жодних обставин, які б зумовлювали визнання спірного договору недійсним.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. .

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач повинен був довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу позову, а відповідач як на заперечення проти позову.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

В порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що орендар ТОВ «Агропрайм Холдінг», виконує взяті на себе зобовязання по виконанню умов спірного договору оренди земельної ділянки в повному обсязі. Будь-які зміни умов договору оренди в односторонньому порядку заборонено договором та законом. Тому права позивача у даному випадку відповідачем не порушені й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України ці права не підлягають судовому захисту.

Отже, вимоги ОСОБА_4 є незаконними, необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не будо застосовано до спірних правовідносин дію ст.ст. 257, 260, 261 ЦК України. Оскільки договір оренди земельної ділянки, був зареєстрований у Державному реєстрі земель 14.10.2009р., тому позивач втратив право вимагати визнання цього договору недійсним з 15.10.2012р., а звернувся до суду лише у квітні 2016 року, оскільки правовідносини які виникли між сторонами триваючі, та як стверджує позивач він дізнався про порушення свого права вже під час строку дії договору оренди земельної ділянки, а саме про наявність невиконання умов спірного договору в частині поліпшення стану належної йому земельної ділянки лише у 2016 році, що у розумінні ч.1 ст.261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. Посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею суперечить нормам ст.261 ЦК України.

На підставі наведеного, судова колегія приходить до висновку, що невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, і норм матеріального права, а саме, статті 15 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 631, 651 ЦК України, у відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженною відповідальністю «Агропрайм Холдінг» задовольнити частково, рішення Арцизького районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженною відповідальністю «Агропрайм Холдінг» про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_7

ОСОБА_2