Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє через представника ОСОБА_6, на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, який обґрунтовано невиконанням відповідачем зобов'язань щодо повернення наданого їй кредиту відповідно до умов кредитного договору.

З урахуванням положень статей 526, 610, 1054 ЦК України позивач, уточнивши свої вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту станом на 18 лютого 2015 року у розмірі 6063 доларів 68 центів США, що еквівалентно 159830 грн. 80 коп. та пеню у розмірі 14927 доларів 87 центів США, що еквівалентно 393479 грн. 44 коп., а всього 553310 грн.24 коп.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 29 вересня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6063 доларів 68 центів США, що еквівалентно 159830 грн.80 коп. та пеню у розмірі 6000 доларів США, що еквівалентно 158152 грн. 28 коп., а всього 317983 грн. 08 коп. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що 07 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ«ОТП Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 25 854,96 дол. США строком до 07 березня 2014 року зі сплатою 11,49 % річних. До цього договору сторонами неодноразово вносилися зміни щодо процентної ставки на певний період та змінювався графік погашення боргу. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 09 березня 2010 року між банком і ОСОБА_4 було укладено договір застави.

23 вересня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким відбулося відступлення банком права грошової вимоги за вказаним кредитним договором.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 кредитних зобов'язань, у неї станом на 18 лютого 2015 року виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 6 063,68 дол. США, що еквівалентно 159 830,80 грн. Крім того, позивачем нарахована пеня у розмірі 14 927,87 дол. США, що еквівалентно 393 479,44 грн.

Доказів на спростування такої заборгованості відповідач суду не надав.

Судами з урахуванням положень ч. 1 ст. 513 і ст. 514 ЦК України правильно встановлено, що на підставі укладених договорів про відступлення права вимоги до позивача перейшли права та обов'язки кредитора, в тому числі і по стягненню пені, за спірним кредитним договором, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача вищевказаної заборгованості, а також пені у розмірі 6 тис. дол. США, що еквівалентно 158 152,28 грн.

Апеляційним судом також надано оцінку наведеному позивачем розрахунку заборгованості та встановлено, що при розрахунку враховано платежі за період з 23 вересня 2011 року по 09 лютого 2012 року, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, а саме на загальну суму 1 373,08 дол. США, які пішли на погашення нарахованих процентів, а також 34,76 дол. США, що пішли на погашення тіла кредиту, а всього на суму 1 407,84 дол. США (а. с. 128-131). Доказів того, що у цей період відповідачем сплачувались платежі у більшому розмірі остання суду не надала.

Також судами були враховані й платежі внесені в період з 14 листопада 2013 року по 14 листопада 2014 року.

Доводи скарги про те, що нарахований позивачем розмір пені є несправедливим на правильність висновків судів не впливають, оскільки суди у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшили розмір стягнутої пені.

Крім того, не відповідають дійсності доводи касаційної скарги, що пеня була нарахована поза межами строку позовної давності, оскільки відповідно до вимог статей 258, 266 ЦК України стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Відповідно до наявного у матеріалах справи уточненого розрахунку (а. с. 126-132) пеня нарахована за період з 18 лютого 2014 року по 18 лютого 2015 року.

Твердження відповідача про те, що судом не залучено до участі у справі як третю особу первісного кредитора - ПАТ «ОТП Банк», не може бути підставою для скасування судових рішень, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи та не впливає на права та обов'язки первісного кредитора, який ці права відступив.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє через представника ОСОБА_6, відхилити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня О.В. Попович