Справа №489/5902/17
Провадження №2/489/2722/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

секретаря Матяєвої С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності за набувальною давністю на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1, оскільки вона користується всією квартирою за зазначеною адресою, а вказана частка квартири належить матері її чоловіка ОСОБА_2, яку остання успадкувала після смерті її сина та право власності на яку не зареєстровано в звязку із її смертю.

Від позивача надійшло клопотання прос слухання справи за її відсутністю, позов підтримує в повному обсязі.

Від представника відповідача надійшла заява про слухання справи за його відсутністю, прийняття рішення за наявними матеріалами у справі та відповідно до норм чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.05.1998 року.

Вказане підтверджується також довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07.12.2017 року №3406, якою повідомлено про те, що станом на 29.12.2012 року власниками вказаної вище квартири є ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.05.1998 року, зареєстрованого комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 16.06.1998 року.

11 січня 2000 року помер чоловік позивача ОСОБА_3, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії І-ЖС №151602.

За такого, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 успадкували по 1/9 частки вказаної квартири.

26 квітня 2003 року помер син позивача ОСОБА_4, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії 1-ФП №153170.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді 4/9 частки квартири АДРЕСА_1, яку успадкувала позивач, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.07.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №1-522.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Кпозивачем на праві власності зареєстровано 1/9 та 4/9 часток на квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину від17.06.2014року та від 04.07.2014року відповідно.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.06.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №2-131, спадкоємцями 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, що належали спадкодавцю ОСОБА_3, є його дружина ОСОБА_1, його мати ОСОБА_2 та його син ОСОБА_4

Таким чином, 5/9 часток належить позивачу в порядку спадкування після смерті чоловіка та сина, 1/3 частка на підставі приватизації, а право власності на спірну 1/9 частку квартири ні за ким не зареєстровано.

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 07.12.2017 року вбачається, що 05 червня 2003 року померла мати чоловіка позивача ОСОБА_2.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась.

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_7 від 07.12.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на майно ОСОБА_2, померлої 05 червня 2003 року, оскільки не надано ні документів, які підтверджують спорідненість заявниці з померлою, ні заповіту, ні документів, які необхідні для встановлення місця відкриття спадщини, а також факту прийняття спадщини.

Як вбачається із довідки Миколаївського учбово-виробничого підприємства від 04.12.2017 року №91, позивач є власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1, зареєстрована та проживає у цій квартирі з 1968 року.

Довідкою цього ж підприємства від 01.12.2017 року №90 повідомлено про те, що позивач дійсно проживає у вказаній квартирі та сплачує комунальні послуги, заборгованості по оплаті комунальних послуг станом на 01.12.2017 року не має.

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно із розясненнями, що містяться в п. 11 цієї Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Приймаючи до уваги, що позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується спірною часткою квартири протягом більше чотирнадцяти років, право власності на яку на ні за ким не зареєстровано, наявні підстави для визнання за нею права власності на спірну частку квартири за набувальною давністю, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. ст. 328, 335, 344 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва