Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Гордійчук С.О., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю ОСОБА_2,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за борговою розпискою,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 31 січня 2017 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок боргу за договором позики земельну ділянку площею 0,3993 га, що розташована по вул.Шевченка,36-Б в с. Маринин Березнівського району Рівненської області (кадастровий номер :03:001:0029). Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,3993 га, що розташована по вул.Шевченка, 36-Б в с.Маринин Березнівського району Рівненської області (кадастровий номер :03:001:0029).

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що вона не брала участі в справі, проте вважає, що оскаржуваним рішенням суду порушене її право власності на земельну ділянку. Зазначає, що земельна ділянка, яку суд стягнув з її чоловіка в рахунок погашення заборгованості за борговою розпискою, була придбана в період її з відповідачем шлюбу. Додає, що на вказаній ділянці розташований обєкт нерухомості нежитлове приміщення, яке належить її чоловіку на підставі договору дарування, і в п.5,3 цього договору зазначено, про те, що вона надає згоду як другий з подружжя на його укладення. Відповідно, вважає себе співвласником спірної земельної ділянки. Стверджує, що місцевий суд при вирішенні спору взагалі не встановив правову природу набуття земельної ділянки її чоловіком ОСОБА_5, не досліджував правовстановлюючих документів. Зауважує, що судом не було встановлено, чи дійсно передавались кошти. зазначені у розписці, її чоловіку. Вказує, що зобовязання ОСОБА_5 у розписці передати земельну ділянку являє собою свого роду заставу нерухомого майна, а такі договори підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, при чому за наявності згоди другого з подружжя. Звертає увагу, що позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за борговою розпискою, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, що фактично зробив місцевий суд. Вказує, що покликання суду на те, що відповідач не заперечив проти стягнення боргу шляхом передачі земельної ділянки, не ґрунтуються на законі. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

__________________________________________________________________________Справа № 555/2688/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_6

Провадження № 22-ц 787/629/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_1

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення представника позивача, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що 05 серпня 2016 року ОСОБА_5 написав розписку про те, що бере в позику у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 50 000 грн., котрі зобовязався повернути в строк не пізніше трьох місяців з моменту отримання. Гарантією повернення вказаної позики зазначив земельну ділянку, розташовану по вул. Шевченка, 36Б в с.Маринин Березнівського району Рівненської області, кадастровий номер :03:001:0029 (а.с.3).

Спірні відносини між сторонами виникли у звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань з повернення боргу у встановлений строк, у звязку з чим позивачем було надіслано відповідачу письмову вимогу від 20 листопада 2016 року (а.с.4).

У наданій на цю вимогу відповіді відповідач ОСОБА_5 зазначив, що не має змоги повернути кошти у звязку із скрутним матеріальним становищем, а тому не заперечує проти передачі земельної ділянки в рахунок погашення заборгованості (а.с.5).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Задовольняючи позов про стягнення боргу за борговою розпискою, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як власник земельної ділянки не заперечував проти її передачі позивачу в рахунок погашення боргу перед ним, а також врахував письмову заяву відповідача про визнання позову в повному обсязі та той факт, що таке визнання позову не порушує прав інших осіб.

Проте з таким висновком місцевого суду колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

У розписці, наданій позивачу, відповідач забезпечив повернення боргу зобовязанням передати у власність земельну ділянку. Такі дії відповідача характерні для правовідносин застави нерухомого майна.

Так, ч. 1 ст. 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи є іпотекою (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Як передбачено ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Наведених положень закону місцевий суд не врахував та ухвалив рішення про задоволення позовних вимог про стягнення боргу за борговою розпискою фактично шляхом стягнення на предмет застави нерухомого майна.

Звертаючись із апеляційною скаргою на рішення місцевого суду, ОСОБА_2 зазначала про порушення своїх прав співвласника земельної ділянки як другого з подружжя.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії І-ГЮ № 043420, виданого Марининською сільською радою Березнівського району Рівненської області 13.011.2009 року, відповідач ОСОБА_5 уклав шлюб із апелянтом ОСОБА_7 13 листопада 2009 року, який триває по даний час.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого за № 678, чоловік ОСОБА_5 купив у територіальної громади села Маринин Березнівського району Рівненської області земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 0,3993 га, що розташована за адресою: с. Маринин Березнівського району Рівненської області, вул. Шевченка,З6Б.

Відповідно до п.1.5 договору, на даній земельній ділянці знаходиться обєкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, що належить ОСОБА_9 на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 16.01.2009 року та зареєстрованого за номером №81, зареєстрованого КП «Березнівське районне БТІ» в РВПН за №23933196.

Пунктом 5.3 даного договору зазначено, що він укладається за згодою подружжя Покупця (ОСОБА_5В.) ОСОБА_2, яка викладена у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчена ОСОБА_8, приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу 15.07.2016 року за реєстром №674, яка долучена та зберігається у справах приватного нотаріуса (а.с.32).

Таким чином, оскаржуваним рішенням відчужено обєкт нерухомого майна, який належить на праві спільної сумісної власності, без згоди іншого співвласника, що прямо порушує його права.

За положеннями статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Місцевим судом не було враховано перелічених норм при ухваленні рішення, у звязку з чим порушено права іншого співвласника як другого з подружжя щодо відчуженої земельної ділянки.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 31 січня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за борговою розпискою - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді : підпис ОСОБА_10

підпис ОСОБА_11

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_1