АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6767/17 Справа № 191/3185/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бондаренко Г. В. Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Територіальної громади Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Другої Синельниківської державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом; визнання незаконними та скасування актів індивідуальної дії органу державної влади та органу місцевого самоврядування, державного акту на право приватної власності на землю, визнання прав та обов'язків спадкодавця в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Територіальної громади Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Другої Синельниківської державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом; визнання незаконними та скасування актів індивідуальної дії органу державної влади та органу місцевого самоврядування, державного акту на право приватної власності на землю, визнання прав та обов'язків спадкодавця в порядку спадкування за заповітом - задоволено частково. Встановлено факт прийняття, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 спадщини, після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, виданого ОСОБА_4 05 березня 2002 року, державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 188. Визнано рішення № 117, 24 сесії XXIII скликання Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 22.03.2002 року «Клопотання перед райдержадміністрацією про виділення земельної частки (паю)» недійсним та скасовано його. Визнано частково недійсним та скасовано розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації від 24.04.2002 року № 185-р «Про надання громадянам земельних ділянок у розмірі середньої частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території сільських рад», в частині надання безкоштовно в приватну власність земельної ділянки у розмірі середньої частки (паю) для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва ОСОБА_4 Визнано державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку (пай №488), розміром 6,010 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 27553, виданий 14.06.2002 року - недійсним. Визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_6 права та обов'язки спадкодавця на земельну частку (пай), розміром 6,13 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Миролюбівське» с. Миролюбівка Синельниківського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, з правом реєстрації права власності вказаної земельної ділянки. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2756 грн. (а.с.144-145).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат (а.с.156-166).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть НОМЕР_2, виданим виконавчим комітетом Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області 13 травня 2016 року (а.с.6).

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), розміром 6,13 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Миролюбівське» с. Миролюбівка Синельниківського району Дніпропетровської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) НОМЕР_3, виданим Синельниківською райдержадміністрацією Дніпропетровської області 31.03.1997 року та зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за реєстром № 0136 ( а.с.7).

Факт родинних стосунків між померлою ОСОБА_9 і позивачами у справі ніким не оспорюється і підтверджується документами, які надані позивачами ( а.с.10-21).

21.01.1991 року, ОСОБА_9 склала заповіт, в якому на випадок її смерті зробила наступне розпорядження: усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося заповіла ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 своїм дітям. Вказаний заповіт посвідчений 21.01.1991 року ОСОБА_11, секретарем виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області і зареєстровано в реєстрі за № 8. Вказана обставина підтверджується дублікатом заповіту ( а.с.8) і витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі ( а.с.9).

Відповідач ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину від 05.03.2002 року, яке було видано державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 188, згідно якого вона стала спадкоємцем права на земельну частку (пай), розміром 6,13 умовних кадастрових гектарів, яка належала ОСОБА_9 ( а.с.22).

На підставі рішення № 117 24 сесії XXIII скликання Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 22.03.2002 року «Клопотання перед райдержадміністрацією про виділення земельної частки (паю)» та розпорядження голови Синельниківської райдержадміністрації від 24.04.2002 року № 185-р «Про надання громадянам земельних ділянок у розмірі середньої частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території сільських рад» ( а.с.23,24).

Крім того, ОСОБА_4 отримала державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 27553 і виданий 14.06.2002 року ( а.с.25).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у 2016 р. зверталися до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але їм було відмовлено у видачі свідоцтв у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини і у зв'язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину було видано іншому спадкоємцю ( а.с.27-30).

Згідно з матеріалами спадкової справи, ОСОБА_4 звернулась з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса 05 березня 2002 року ( а.с.61). Нею була надана копія свідоцтва про смерть НОМЕР_4, виданого виконавчим комітетом Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області 25.03.1997 року (а.с.61 зворот).

Крім того, в матеріалах спадкової справи містяться довідка Миролюбівської сільської ради за підписом сільського голови ОСОБА_12, згідно якої ОСОБА_9 проживала в АДРЕСА_1 і заповіт на земельну ділянку (пай) ОСОБА_9 в сільській раді не залишала ( а.с.64).

Також, в матеріалах спадкової справи містяться довідка Миролюбівської сільської ради за підписом сільського голови ОСОБА_12, яка була видана ОСОБА_4, згідно з якою на земельну частку (пай) в розмірі 6,13 га - заборони та арешту не накладено (а.с.64 об.).

Згідно з копією сертифіката НОМЕР_3 ОСОБА_9 належить право на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Миролюбівське», розміром 6,13 в умовних кадастрових гектарах.

На підставі перелічених документів, відповідач ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину від 05.03.2002 року, яке було видано державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 188, згідно якого вона стала єдиним спадкоємцем права на земельну частку (пай), розміром 6,13 умовних кадастрових гектарів, яка належала їхній матері ОСОБА_9 (а.с.67).

Отримання свідоцтва про право на спадщину стало підставою для подальшого отримання відповідачем ОСОБА_4 рішення № 117 24 сесії XXIII скликання Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 22.03.2002 року «Клопотання перед райдержадміністрацією про виділення земельної частки (паю)» та розпорядження голови Синельниківської райдержадміністрації від 24.04.2002 року № 185-р «Про надання громадянам земельних ділянок у розмірі середньої частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території сільських рад» ( а.с.23, 24).

У подальшому, ОСОБА_4 отримання Державний акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 27553 і виданий 14.06.2002 року (а.с.25).

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини, суд першої інстанції керувався ст. 534, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.) та виходив із того, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 фактично вступили у спадщину, оскільки отримали і розподілили між собою цінні речі, які залишилися після смерті спадкодавця.

Колегія суддів погоджується вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки вважає його таким, що відповідає вимогам законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, а саме положенням ЦК УРСР (1963 р.).

Відповідно до ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_9, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках є діти.

За ЦК УРСР (1963 р.) коло прав та обов'язків спадкодавця визначалося на час відкриття спадщини, яким згідно зі ст. 525 ЦК УРСР визнавався день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно з положеннями ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

У ст.553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 фактично вступили у спадщину, оскільки отримали і розподілили між собою цінні речі, які залишилися після смерті спадкодавця, користувалися житловим будинком та обробляли присадибну ділянку.

Вказані обставини не спростовано відповідачкою, а ні під час розгляду в суді першої інстанції, а ні доводами апеляційної скарги. Навпаки остання, як в запереченнях на позов (а.с.125-129), так і в апеляційні скарзі посилається на те, що позивачі взяли собі речі спадкодавця, хоча і зазначає, що це відбулося «неконтрольовано». Проте, вказані дії свідчать про прийняття спадщини. Посилання відповідачки на положення ст..533 ЦК УРСР (1963 р.) є власним тлумаченням законодавства, які не спростовують висновків суду першої інстанції щодо прийняття спадщини позивачами.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на ім'я ОСОБА_4 на земельну ділянку (пай №488), розміром 6,010 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, суд першої інстанції виходив із того, що Державний реєстратор у позовній заяві, як відповідач не зазначений і до участі у справі не залучався.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині, оскільки воно відповідає вимогам чинного законодавства.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині задоволення інших позовних вимог, колегія суддів не погоджується з таким рішенням, оскільки вирішення вказаних питань повинно здійснюватися із залученням до участі у справі Дніпропетровської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру, оскільки питання державної реєстрації прав власності на землю, визначення меж та інше, віднесено саме до компетенції вказаного органу. Відокремлений розгляд будь-яких із цих позовних вимог є недоцільним, оскільки вони є пов'язаними між собою. Зазначене відповідає вимогам ст.. 193 ЗК.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу позивачів на відповідність позовних вимог діючому законодавству, оскільки відповідно до вимог ст.. 1300 ЦК За згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців, за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадку, передбаченому ч.1 та 2 цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не залучив до участі у справі всіх зацікавлених осіб, чим порушив норми процесуального права, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України колегія суддів, дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом; визнання незаконними та скасування актів індивідуальної дії органу державної влади та органу місцевого самоврядування, державного акту на право приватної власності на землю, визнання прав та обов'язків спадкодавця в порядку спадкування за заповітом скасувати та відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

В зв'язку із зазначеним підлягає зміні рішення суду першої інстанції в частині розподілу та стягненню судових витрат, а саме зменшення суми судових витрат, що стягнуті з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, до 640 грн. на кожного.

Керуючись ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2017 року в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом; визнання незаконними та скасування актів індивідуальної дії органу державної влади та органу місцевого самоврядування, державного акту на право приватної власності на землю, визнання прав та обов'язків спадкодавця в порядку спадкування за заповітом скасувати та відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.

Зменшити суму судових витрат, що стягнуті з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 до 640 грн. на кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді