22-ц/775/363/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Кір'якова Н.П.
Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
УХВАЛА

Іменем України

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним додаткового договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійним додаткового договору купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1 укладеного між відповідачами 27 грудня 2016 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2017 року клопотання представника відповідача про закриття провадження задоволено та провадження по зазначеній цивільній справі закрито.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2017 року та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що спірний додатковий договір був укладений між фізичними особами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Майно, зазначене в договорі, є приватною власністю,а не об'єктом господарської діяльності. Між відповідачами не мається ніяких господарських відношень, тобто сторони договору не є суб'єктами господарського права. Позивачка ОСОБА_5 з 26 грудня 2016 року припинила приватну підприємницьку діяльність та діє виключно як фізична особа.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності сторін, які про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином .(а.с. 44-45)

Заслухавши суддю - доповідача, доводи представника позивачки ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляції та просив її задовольнити, доводи представника відповідачки ОСОБА_3-ОСОБА_7, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що сторони по справі є суб'єктами підприємницької діяльності, спір між ними виник з приводу приміщення, що використовується в господарській діяльності, а тому керуючись положеннями ст. 12 ГПК України та п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, дійшов висновку про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З таким висновком суду не може погодитися апеляційний суд з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України однією з підстав закриття провадження у справі є подання заяви, яка не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У статті 1 Господарського процесуального кодексу України закріплено право на звернення до господарського суду, в тому числі, громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи господарського судочинства є одночасно: суб'єктивний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарським судам підвідомчі,зокрема,1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Як роз'яснено пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наприклад, вирішуючи належність спору про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним до цивільної чи господарської юрисдикції, у разі виникнення такого спору між господарським товариством і фізичною особою, яка є приватним підприємцем, суду належить з урахуванням змісту договору та інших правовстановлюючих документів з'ясувати, з використанням якого правового статусу при укладенні такого договору діяла фізична особа: як фізична особа чи як фізична особа - підприємець, а також врахувати, які саме правовідносини між сторонами виникли.

Виходячи зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції вирішуючи питання про закриття провадження у справі не з'ясував та не перевірив усі обставини, що мають процесуальне значення, під час вирішення питання про закриття провадження у справі саме з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

З позовної заяви вбачається, що позивач,посилаючись на ст.236 ЦК України, звернувся до суду з позовом про визнання недійсним додаткового договору №1 від 27 грудня 2016 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Пахниць Н.В, за реєстровим № 3848. (а.с.2-3) .

Зі змісту додаткового договору №1 купівлі - продажу нежитлового приміщення вбачається, що сторонами договору найму є фізичні особи : ОСОБА_4, ОСОБА_3 (а.с.5), а предметом спору - обладнання у нежилому приміщенні - дзеркало, плафони, шафи ,крісла та інше.

Системний аналіз зазначених норм закону дає підстави апеляційному суду зробити висновок про те, що за правовою природою вказані правовідносини відносяться до цивільних та регулюються нормами договірних зобов'язань - глава 54 ЦК України про купівлю - продаж.

Тобто, суд не врахував суб'єктивний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскільки цей спір виник із цивільних правовідносин, тому відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України має розглядатись судом у порядку цивільного судочинства.

Крім того, відповідно до статті 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач.

Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи позов про визнання недійсним додаткового договору подано фізичною особою ОСОБА_2 до фізичних осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивачка ОСОБА_2 з 29 грудня 2016 року припинила підприємницьку діяльність.(а.с.47 )

Згідно пункту 6 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК провадження у господарській справі припиняється, та з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин.

Отже, якщо громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, він не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі.

Оскільки позивачка ОСОБА_2 з 29 грудня 2016 року припинила підприємницьку діяльність та станом на день подачі позову до суду (03.04.2017 року) діяла як фізична особа, вона за суб'єктним складом не могла бути позивачем у господарській справі.

Суд зупиняє або закриває провадження у справі чи залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно статтями 201,202,205,207 ЦПК, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Частиною 1 статті 205 ЦПК України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, суд першої інстанції не врахував ці положення закону та помилково закрив провадження по справі.

Відповідно до положень статті 311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311 колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2017 року - скасувати,а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Гаврилова Г.Л.

Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.