Справа № 369/1053/17
Провадження № 2/369/1537/17
23.05.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.
за участю секретаря Раситюк М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми,
У січні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовували тим, що згідно розписки від 30.01.2015 року відповідач ОСОБА_2 позичив у неї грошову суму у розмірі 2000 доларів (США), яку він зобов»язався повернути до кінця 2015 року. Вказана розписка написана особисто відповідачем.
На неодноразові усні звернення позивача до відповідача, він ніяким чином не відреагував і тому 21.12.2016 року поштою йому була направлена письмова претензія з вимогою повернути борг до 10 січня 2017 року. До цього часу відповідач борг не повернув.
У судове засідання представник позивача не з»явився, надіслав до суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримав та просив слухати справу без їх участі.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомляв.
За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Як вбачається із матеріалів, згідно розписки від 30.01.2015 року відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 2000 доларів (США), яку він зобов»язався повернути до кінця 2015 року, що підтверджується розпискою від Вказана розписка написана особисто відповідачем.
На неодноразові усні звернення позивача до відповідача він ніяким чином не відреагував і тому 21.12.2016 року поштою йому була направлена письмова претензія з вимогою повернути борг до 10 січня 2017 року. До цього часу відповідач борг не повернув.
Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Таким чином, відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики щодо повернення позивачеві суми позики у розмірі в строк обумовлений сторонами, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення на його користь з відповідача суми заборгованості є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі ст. ст. 11, 15, 16, 526, 612, 533, 1046, 1050 Цивільного кодексу України та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 209, 224-225 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми задоволити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою у розмірі 54 400 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення подається протягом десяти днів з дня отримання відповідачем копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.Я. Волчко