УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та визнання права власності на майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданої представником ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року, та касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою представником ОСОБА_9, на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року за заявою ОСОБА_6 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку, загальною площею 767,7 кв. м, басейну, загальною площею 479,9 кв. м, будинку для персоналу, загальною площею 211,8 кв. м, які розташовані на земельній ділянці, загальною площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1, укладений 22 травня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. та зареєстрований в реєстрі за № 11030;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений 22 травня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЧигрінимА.О. та зареєстрований в реєстрі за № 11029;

- визнати за ним (ОСОБА_4.) та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на наступне нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 767,7 кв. м, басейн, загальною площею 479,9 кв. м; будинок для персоналу, загальною площею 211,8 кв. м, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1;

- поділити нерухоме майно і визнати за ним право власності на 1/2 його частини, а саме: на 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 767,7 кв. м; 1/2 частини басейну, загальною площею 479,9 кв. м; 1/2 частини будинку для персоналу, загальною площею 211,8 кв. м, що розташовані на земельній ділянці, загальною площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати за ним право власності на 1/2 частини спірної земельної ділянки, загальною площею 0,75 га;

- поділити нерухоме майно і визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 його частини, а саме: 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 767,7 кв. м; 1/2 частини басейну, загальною площею 479,9 кв. м; 1/2 частини будинку для персоналу, загальною площею 211,8 кв. м, що розташовані на земельній ділянці, загальною площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, загальною площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що з 07 серпня 2006 року по 20 вересня 2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_10

15 вересня 2010 року його (позивача) мати подарувала ОСОБА_5 земельну ділянку, загальною площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_1, на якій протягом 2011-2013 років за спільні його та дружини кошти були побудовані зазначені вище житлові будинки та інше нерухоме майно.

Згідно з висновком експерта від 21 квітня 2015 року за період із 2011 року до 2013 року на будівництво та облаштування спірного нерухомого майна було витрачено грошові кошти на загальну суму 15 749 360 грн 25 коп.

22 травня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено два договори купівлі-продажу спірної нерухомості (житлового будинку та земельної ділянки).

Посилаючись на те, що зазначене вище майно набуто за час шлюбу за спільні кошти подружжя, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і відповідачка не мала права без його згоди укладати оспорювані правочини, ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 22 травня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЧигрінимА.О. та зареєстрований в реєстрі за № 11030.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 22 травня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЧигрінимА.О. та зареєстрований в реєстрі за № 11029.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на наступне нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 767,7 кв. м; басейн загальною площею 479,9 кв. м; будинок для персоналу загальною площею 211,8 кв. м, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1.

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 частини нерухомого майна, а саме: житлового будинку, загальною площею 767,7 кв. м, басейну, загальною площею 479,9 кв. м, будинку для персоналу, загальною площею 211,8 кв. м, що розташоване на земельній ділянці, загальною площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року касаційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9, ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_11 задоволено частково, скасовано ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частки у майні подружжя, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2016 року у частині позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та земельної ділянки, визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права спільної сумісної власності подружжя на спірне майно залишено без змін.

Отже, при новому розгляді справи, судом апеляційної інстанції справа переглядалася лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частки у майні подружжя в межах апеляційної скарги ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_5 рішення суду першої інстанції від 02 грудня 2015 року не оскаржувала.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року в частині визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на нерухоме майно змінено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 3/5 частин земельної ділянки загальною площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/5 частин земельної ділянки загальною площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 3/5 частин житлового будинку загальною площею 767,7 кв.м.; право власності на 3/5 частин басейну загальною площею 479,9 кв.м.; право власності на 3/5 будинку для персоналу загальною площею 211,8 кв.м., що розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/5 частин житлового будинку загальною площею 767,7 кв.м.; право власності на 2/5 частин басейну загальною площею 479,9 кв.м.; право власності на 2/5 будинку для персоналу загальною площею 211,8 кв.м., що розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,75 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі на рішення апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Крім того, 07 грудня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року у цій справі, посилаючись на те, що йому після постановлення вказаного рішення, 08 листопада 2016 року стали відомі обставини, які є нововиявленими і є підставами для скасування судового рішення, а саме те, що існує договір дарування коштів в розмірі 10 000 000 грн ОСОБА_5 та використання нею цих коштів на будівництво спірного будинку, який він придбав у останньої.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року заяву ОСОБА_6 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними ухвалами суду, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року, і направити заяву зі справою на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг та заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_12 на касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

При новому розгляді справи в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частки у майні подружжя, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України врахував висновки і мотиви скасування попереднього рішення суду, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року, та на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходив із доведеності позивачем факту будівництва житлового будинку зі спорудами за час шлюбу у період з 2011 року до 2013 року, проте врахував, що на час припинення шлюбних відносин ступінь готовності домоволодіння складала 88-92 %, у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку, що саме це майно є спільним майном подружжя, оскільки добудоване та введене в експлуатацію воно було відповідачкою самостійно 22 квітня 2014 року після розірвання шлюбу (20 вересня 2013 року).

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду, що фактично спільно подружжям було побудовано домоволодіння в межах 88-92 %, а інші 12-8 % було добудовано відповідачем самостійно, що визнається позивачем, у зв'язку із чим відповідно до вимог ч. 2 ст. 70 СК України наявні правові підстави відступити від рівності часток, враховуючи ці обставини, як такі, що мають істотне значення та визнати право власності за позивачем в розмірі 2/5 частин нерухомості, а за відповідачкою на 3/5 частини.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Крім того, залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_6 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року у частині позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та земельної ділянки, визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права спільної сумісної власності подружжя на спірне майно, суди попередніх інстанцій врахували роз'яснення, викладені у п. п. 3, 4, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», та вмотивовано виходили з того, що обставини отримання ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 10 000 000 грн та договір їх дарування від 23 липня 2012 року не є нововиявленою обставиною, а тому не є підставою для задоволення заявлених ОСОБА_6 вимог у відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

За таких обставин суд касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування вказаних ухвал, оскільки при розгляді заяви ОСОБА_6 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року судами попередніх інстанцій були дотримані норми процесуального права.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року, відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_9, на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року, відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович