Номер провадження: 22-ц/785/1482/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, третя особа публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 червня 2016 року,

встановила:

У липні 2016 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідача: 1) заборгованість за укладеним з Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі - Банк) кредитним договором № 58-02/633 від 07.06.2007 р. (далі Кредитний договір) у розмірі 1 993 394,92 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 1 348 693,20 грн.; - заборгованість по відсоткам 414 040,86 грн.; - заборгованість по комісії 44 321,05 грн.; - пеня за рік 186 339,81 грн.; 2) судовий збір у сумі 3 654,00 грн..

Позовні вимоги ТОВ обґрунтовувало тим, що за умовами укладеного між Банком та ОСОБА_4 кредитним договором останній отримав від Банка кредит у сумі 80 000,00 доларів США, зі строком повернення до 10.05.2022 р., зі сплатою процентів за користування грошима у розмірі - 12% річних.

17.12.2012 р. між Банком та ТОВ укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого Банк відступив ТОВ права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Позичальник свої обовязки з повернення кредиту, сплати процентів не виконав. Станом на 01.05.2015 р. виникла заборгованість у розмірі: - заборгованість за кредитом 64 080,58 долара США, що за курсом НБУ на 01.05.2015 р. становить 1 348 693,20 грн.; - заборгованість по відсоткам 19 672,36 долара США, що за курсом НБУ на 01.05.2015 р. становить 414 040,86 грн.; - заборгованість по комісії 2 105,83 долара США, що за курсом НБУ на 01.05.2015 р. становить 44 321,05 грн.; - пеня за рік 186 339,81 грн..

Письмове попередження ТОВ про порушення умов зобовязання та необхідність усунення порушень відповідач залишив без задоволення.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.06.2016 р. позов ТОВ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ заборгованість за кредитним договором № 58-02/633 від 07.06.2007 р. у розмірі 1 993 394,92 грн. та судовий збір у сумі 3 654,00 грн..

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19.10.2016 р. заява ОСОБА_4 від 26.09.2016 р. про перегляд вищевказаного заочного рішення залишена без задоволення.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Апелянт надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

ТОВ у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважало необхідним скаргу відхилити. Заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалося на те, що наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, за відсутності реального виконання боржником своїх зобовязань, не свідчить про припинення кредитного договору, не позбавляє права кредитора на повернення кредиту, сплату процентів за його користування і пені, передбачених кредитним договором. У разі звернення кредитодавця до суду з позовом про стягнення боргу, після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, необхідно зясувати питання виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір. Виконавчий напис нотаріуса не виконаний, а отже борг ОСОБА_4 не погашено.

ТОВ та третя особа - Банк причини неявки представників не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень не неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову ТОВ, суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим (а. с. 126 128).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 509, 512, 525, 526, 553, 554, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що відповідно до укладеного між Банком та ОСОБА_4 кредитним договором № 58-02/633 від 07.06.2007 р. (а. с. 6 а 11, 89 - 100), заяви-анкети на видачу кредиту (а. с. 12 14, 111 - 115), останній отримав від Банку кредит у сумі 80 000,00 доларів США, зі строком повернення до 10.05.2022 р., зі сплатою процентів за користування грошима у розмірі - 12% річних (п. п. 2.1, 2.2, 2.3 кредитного договору). Цільове призначення кредиту будівництво житлового будинку (п. 2.5 кредитного договору).

17.12.2012 р. між Банком та ТОВ укладено договір відступлення права вимоги (а. с. 19 29, 41), за яким Банк відступив ТОВ права вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором № 58-02/633 від 07.06.2007 р..

Позичальник свої обовязки з повернення кредиту, сплати процентів не виконав. Відповідачу 25.05.2015 р. (а. с. 43 45) ТОВ направило письмове попередження про порушення умов кредитного договору, необхідність дострокового повернення кредиту, сплаті процентів та пені, які залишилися без задоволення. Станом на 01.05.2015 р. згідно розрахунку (а. с. 42) виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦПК України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обовязку в натурі.

Оскільки беззаперечно встановлено, що наданий кредит позичальник не повернув, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості з відповідача.

Апелянт не надав суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції.

Щодо доводів апелянта про подвійне стягнення, оскільки на виконанні ДВС знаходиться виконавче провадження про стягнення з нього на користь ТОВ боргу в розмірі 1 174 888,06 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до копій матеріалів виконавчого провадження, яке надійшло на вимогу апеляційного суду з Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за виконавчим написом нотаріуса № 7832 від 19.07.2015 р. жодних стягнень не проведено.

Відповідно до розяснень, які містяться в ч. 3 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має зясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Враховуючи, що за виконавчим написом нотаріуса № 7832 від 19.07.2015 р. жодних стягнень не проведено, доводи апелянта про подвійне стягнення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, спростовуються вищевказаними дослідженими судом першої інстанції та колегією суддів доказами. Розрахунок заборгованості колегією суддів перевірений, визнаний правильним. Апеляційна скарга не містить жодного доводу щодо невірного визначення розміру боргу. Свого варіанту визначення розміру заборгованості апелянт не надав.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є необґрунтованою, її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_5