Справа № 356/226/17 Головуючий у І інстанції Голік Г. К.
Провадження № 22-ц/780/2515/17 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 58 20.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Сушко Л.П., Журби С.О.,

При секретарі - Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Березанського міського суду Київської області від 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправними дій приватного нотаріуса та скасування рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправними дій приватного нотаріуса та скасування рішення.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 28 лютого 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, скасувати ухвалу Березанського міського суду Київської області від 28 лютого 2017 року та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначив, що ухвала Березанського міського суду Київської області від 28 лютого 2017 року є незаконною.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали Березанського міського суду Київської області від 28 лютого 2017 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до Березанського міського суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в якому просив визнати протиправним дію, а саме - рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно номер запису про право власності НОМЕР_1, номер запису про право власності НОМЕР_2 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» право власності на земельну ділянку 0,10 га., та житловий будинок АДРЕСА_1, що здійснений 04 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М.

Також, в позовній заяві, та апеляційній скарзі позивач вказав на те, що Верховний Суд України у постанові №21-41а16 від 14 червня 2016 року дійшов висновку, що спірні правовідносини пов'язанні із невиконанням на його думку умов цивільно-правової угоди не є публічно - правовими, а випливають з договірних відносин і мають вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно абзацу 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу алміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктами 1 та 2, ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Позиція з даного питання, узгоджується з думкою Верховного Суду України, викладеною у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» № 8 від 20 травня 2013 року, в якому вказано, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус.

У п. 8 вище вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до абзацу 2, ч. 1 ст. 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ст. 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус. Повноваження державного реєстратора, які передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що Березанський міський суд Київської області прийшов до правильного висновку про те, що оскільки суб'єктивний склад спірних відносин та предмет позовних вимог свідчать про публічно-правовий характер даного спору, який виник та пов'язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій у зв'язку з виконанням делегованих повноважень та завдань, покладених на нього законом, тому нотаріус є належним відповідачем, в зв'язку з чим, даний спір повинен розглядатись у порядку та у спосіб, передбачений Кодексом алміністративного судочинства України, та відмовив ОСОБА_2 у відкритті провадження у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає. що Березанський міський суд Київської області повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при вирішення даного питання не допустив, тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а ухвалу Березанського міського суду Київської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Березанського міського суду Київської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: