У х в а л а

10 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до середньої школи № 147 Деснянського району м. Києва, треті особи: Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва, Державна податкова інспекція у Деснянському районі м. Києва, про зобов'язання вчинити дії щодо зарахування сум заробітної плати до даних персоніфікованого обліку та сплати податків, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Деснянський районний суд м. Києва рішенням від 20 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 30 січня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року залишила без змін.

26 квітня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 203, 512 Цивільного кодексу України, статей 16, 20, пункту 2 статті 22, статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2011 року і 21 серпня 2013 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 30 січня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, суд касаційної інстанції, залишивши в силі судові рішення, погодився з їх висновками про те, що розбіжності у звітах, поданих до податкової інспекції та пенсійного фонду щодо сум, нарахованих позивачці, не вплинули на розмір обчисленої їй пенсії, а тому відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 18 серпня 2011 року суд касаційної інстанції, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів про те, що відповідним судовим рішенням на користь позивача стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу, а тому наявні правові підстави для зобов'язання відповідача сплатити страхові внески на загальнообов'язкове пенсійне страхування на підставі виплати стягнутих сум;

- в ухвалі від 21 серпня 2013 року суд касаційної інстанції, залишивши судові рішення без змін, погодився з їх висновками про те, що відповідними судовими рішеннями були задоволені позовні вимоги працівника щодо стягнення з відповідача недоплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу за відповідний період та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення суду, а тому наявні правові підстави й для задоволення позовних вимог у частині покладення на відповідача обов'язку зі сплати помісячно страхових внесків з перерахованого та виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до середньої школи № 147 Деснянського району м. Києва, треті особи: Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва, Державна податкова інспекція у Деснянському районі м. Києва, про зобов'язання вчинити дії щодо зарахування сум заробітної плати до даних персоніфікованого обліку та сплати податків, відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 3 жовтня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк