АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6979/17 Справа № 180/659/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, позивач посилався на те, що згідно наказу № 8-к від 11 січня 2017 року він був прийнятий на роботу на посаду старшого юрисконсульта КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради», на час відсутності основного працівника, по 05 квітня 2017 року. Наказом № 65-К від 05 квітня 2017 року він був звільнений по закінченню строку трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки 05 квітня 2017 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати на підставі наказу відповідача від 04 квітня 2017 року і 05 квітня 2017 року відповідач не повідомив його про звільнення у звязку із закінченням терміну трудового договору та не повідомив про необхідність одержати в цей день трудову книжку і розрахунок по заробітній платі. 06 квітня 2017 року він вийшов на роботу і фактично приступив до роботи та під кінець робочого дня його намагались ознайомити з наказом про звільнення, що негативно відобразилося на його здоровї, і тому він 07 квітня пішов на лікарняний. Оскільки він був фактично допущений до роботи наступного після звільнення дня, просив визнати наказ про його звільнення незаконним, поновити його на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 52000 грн., яку заподіяно внаслідок неправомірних дій відповідача, в звязку з чим йому довелось вживати додаткових зусиль для організації життя своєї сімї.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року частково задоволено позовну заяву ОСОБА_2 Визнано наказ КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» № 65-К від 05 квітня 2017 року в частині звільнення з роботи ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України незаконним та поновлено ОСОБА_2 на роботі на КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» на посаді старшого юрисконсульта управління. Стягнуто з КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28 687 грн. 88 коп. та 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» просить рішення суду від 15 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 8-к від 11 січня 2017 року ОСОБА_2 прийнято на посаду старшого юрисконсульта КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» на період декретної відпустки ОСОБА_3 з 11 січня по 05 квітня 2017 року, на підставі заяви ОСОБА_2 (а.с.28).

Наказом № 62-к від 03 квітня 2017 року ОСОБА_2, старшому юрисконсульту управління, надано відпустку без збереження заробітної плати 05 квітня 2017 року, за сімейними обставинами на підставі його заяви від 03 квітня 2017 року (а.с.30, 31).

Наказом № 65-к від 05 квітня 2017 року позивач ОСОБА_2 звільнений з роботи згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України по закінченню терміну дії строкового трудового договору (а.с.33).

Судом було встановлено, 06 квітня 2017 року позивач вийшов на роботу і працював майже до кінця робочого дня, близько 16.00 год. до нього у кабінет зайшли посадові особи підприємства і намагались ознайомити його з наказом про звільнення від 05 квітня 2017 року.

З 07 квітня по 14 квітня 2017 року ОСОБА_2 перебував на лікарняному (а.с.9).

КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» листом № 477/2 від 07 квітня 2017 року повідомили ОСОБА_2 про його звільнення згідно наказу від 05 квітня 2017 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України та пропонувалось отримати трудову книжку(а.с.38).

Трудову книжку позивач отримав 11 квітня 2017 року (а.с.44).

Згідно довідки КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» від 17 травня 2017 року позивачу нарахована компенсація за 2 дні несвоєчасної виплати заробітної плати в сумі 667 грн. 16 коп. (а.с.45)

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції посилався на те, що звільнення ОСОБА_2 відбулося було без законних підстав, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду повністю та ухвалення нового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

В абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення його строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Тобто, припинення трудового договору після закінчення строку можливе тільки протягом одного дня, не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобовязаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП.

наказом № 8-к від 11 січня 2017 року ОСОБА_2 прийнято на посаду старшого юрисконсульта КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» на період декретної відпустки ОСОБА_3 з 11 січня по 05 квітня 2017 року, на підставі заяви ОСОБА_2 (а.с.28).

Наказом № 62-к від 03 квітня 2017 року ОСОБА_2, старшому юрисконсульту управління, надано відпустку без збереження заробітної плати 05 квітня 2017 року, за сімейними обставинами на підставі його заяви від 03 квітня 2017 року (а.с.30, 31).

Наказом № 65-к від 05 квітня 2017 року позивач ОСОБА_2 звільнений з роботи згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України по закінченню терміну дії строкового трудового договору (а.с.33).

Судом було встановлено, 06 квітня 2017 року позивач вийшов на роботу і працював майже до кінця робочого дня, близько 16.00 год. до нього у кабінет зайшли посадові особи підприємства і намагались ознайомити його з наказом про звільнення від 05 квітня 2017 року.

З 07 квітня по 14 квітня 2017 року ОСОБА_2 перебував на лікарняному (а.с.9).

КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» листом № 477/2 від 07 квітня 2017 року повідомили ОСОБА_2 про його звільнення згідно наказу від 05 квітня 2017 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України та пропонувалось отримати трудову книжку(а.с.38).

Трудову книжку позивач отримав 11 квітня 2017 року (а.с.44).

Таким чином, суд першої інстанції помилково послався на те, що позивач після закінчення терміну дії строкового трудового договору продовжував працювати та строк дії строкового трудового договору вважається продовженим на невизначений строк, оскільки трудовий договір, укладений між сторонами є таким, що укладався на час виконання певної роботи на період декретної відпустки ОСОБА_3 з 11 січня по 05 квітня 2017 року, а тому обовязково носить строковий характер.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» - задовольнити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді