Єдиний унікальний номер: 448/305/17
Провадження № 2/448/420/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18.12.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі головуючого судді Кічака Ю.В., при секретарі Шегинській Л.М, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступник Мостиська міська рада Львівської області), третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Яксманицький Р.С. про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, належав до суспільної групи - колгоспний двір, членами якого були, вони позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та ОСОБА_6, голова двору. Вважає, що спірний будинок належав їм, позивачам та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, тобто по 1/5 ідеальній частині кожному.

Стверджують, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_6 За життя спадкодавець ОСОБА_6 своїм майном (1/5 частиною спірного будинковолодіння, на яку мала право як член колгоспного двору), не розпорядилась. Після смерті ОСОБА_6, вони позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4, як єдині спадкоємці першої черги спадкування за законом прийняли спадщину по 1/10 (1/5:2) частині спірного будинковолодіння, так як на момент смерті спадкодавця проживали з такою.

Вважають, що вони, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з урахуванням 1/5 частини будинковолодіння, які належали їм як членам колгоспного двору, стали власниками по 3/5 (1/5+1/10) частині спірного будинковолодіння.

Зазначають, що вони, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у встановлений законом строк звернулись в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_6, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння.

Покликається на те, що вона, позивачка ОСОБА_3 протягом 2014 року здійснила прибудову до спірного будинковолодіння. Площа збудованої прибудови становить 38,4 кв.м, в результаті чого її, позивачки ОСОБА_3 частина та загальна площа будинку збільшилися, а частки інших співвласників змінилися.

З огляду на наведене, просять суд визнати за ними, позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на спірне будинковолодіння, зокрема за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності по 21/100 частині спірного будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 право власності на 14/100 зазначеного будинковолодіння, а за ОСОБА_3 право власності на 44/100 частини такого.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, однак подали заяви, в яких позовні вимоги підтримують та просять розгляд справи проводити у їх відсутності.

Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує.

Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Яксманицький Р.С. в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду копію спадкової справи №51/2016, заведеної внаслідок смерті ОСОБА_6, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого була ОСОБА_6, а членами такого, як вважає суд, - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, позивачі по справі, що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Хоросниця Твіржанської сільської ради Мостиського району. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.

Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_6, тобто кожен на 1/5 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_6 Спадкове майно становить 1/5 частина вищезазначеного будинковолодіння по АДРЕСА_1

Спадкодавець ОСОБА_6 за життя усім своїм майном, в тому числі 1/5 частиною спірного будинковолодінням, не розпорядилася. Спадкове майно успадкували у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, як вважає суд, спадкоємці першої черги спадкування за законом - ОСОБА_1 і ОСОБА_4, діти спадкодавця (1/5:2=1/10), які з врахуванням своїх часток, стали власниками по 3/5 частини спірного будинковолодіння за кожним (1/5+1/10).

З матеріалів справи вбачається, що позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 не можуть в позасудовому порядку оформити право власності на належні їм частки у спірному будинковолодінні, оскільки на таке за життя спадкодавцем ОСОБА_6 належним чином не оформлено право власності.

Вказані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6, копією спадкової справи №51/2016, заведеної внаслідок смерті ОСОБА_6, довідками виданими Твіржанською сільською радою Мостиського району, актом обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 28.01.2016 року, виписками з погосподарських книг по с.Хоросниця Твіржанської сільської ради Мостиського району, іншими матеріалами справи.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Як відомо із ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 та 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

У ч.1 ст.1297 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами у порядку спадкування.

Слід зазначити і те, що позивачка ОСОБА_3 протягом 2014 року здійснила самочинно прибудову до спірного будинковолодіння, з метою збільшення в такому жилої площі. Площа самочинно збудованої прибудови становить 38,4 кв.м, в результаті чого загальна площа будинку збільшилися, а частки інших співвласників змінилися. Вказане підтверджується копією технічного паспорта на вищевказаний житловий будинок, виготовлений ФОП ОСОБА_7 станом на 24.12.2016 року.

Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Проте, у відповідності до ч.5 цієї статті на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює, розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Так, згідно з пп. 1.2.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 р. №76, технічна документація коригується в міру зміни технічного стану будинку, переоцінки основних фондів, проведення його капітального ремонту чи реконструкції, переобладнання, перепланування та зміни цільового призначення будинку, квартири (кімнати).

Із довідки ФОП ОСОБА_7 за №12 від 10.01.2016 року відомо, що ідеальна частка кожного з позивачів у житловому будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 після проведеної добудови становить: ОСОБА_1 - 21/100, що складає 25,74 кв.м., ОСОБА_2 - 14/100, що складає 17,16 кв.м., ОСОБА_3 - 44/100, що складає 17,16 кв.м. та 38,4 кв.м. у самочинно збудованій прибудові, ОСОБА_4 - 21/100, що складає 25,74 кв.м.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши такі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і визнання за такими права власності на спірне будинковолодіння, з урахуванням наступних часток, зокрема: ОСОБА_1 - 21/100, що складає 25,74 кв.м., ОСОБА_2 - 14/100, що складає 17,16 кв.м., ОСОБА_3 - 44/100, що складає 17,16 кв.м. та 38,4 кв.м. у самочинно збудованій прибудові, ОСОБА_4 - 21/100, що складає 25,74 кв.м.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 21/100 частки індивідуального житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 14/100 частки індивідуального житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 44/100 частки індивідуального житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 21/100 частки індивідуального житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «____»____________ 20 ___ р.

Суддя Ю.В.Кічак