Справа № 372/2672/17
Провадження № 2-о-135/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Болобана В.Г.,

за участі секретаря Рудніцької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Державна служба України у справах ветеранів та учасників антитерористичної операції, Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Управління цивільно-військового співробітництва Збройних сил України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року заявник звернувся до Обухівського районного суду Київської області в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: просив встановити факт його залучення та безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення у складі групи пошуку та евакуації тіл загиблих військовослужбовців до набрання чинності Законом України № 291-VIII від 07.04.2015 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо статусу осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

Метою встановлення даного факту є підтвердження участі заявника в антитерористичній операції та подальшого отримання заявником відповідного статусу.

Заявник в судове засідання не зявилась, подав до суду заяву, в якій підтримав заяву, просив її задовольнити та розглянути без них.

Представник заінтересованої особи Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України в судове засідання не зявився, в поданому до суду клопотанні проти задоволення заяви не заперечив, просив справу розглянути без нього.

Інші представники заінтересованих осіб в судове засідання також не прибули, заяв чи клопотань не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основи національної безпеки України» обєктами національної безпеки, між іншим, є держава, конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканість.

Субєктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, обєднання громадян (ст. 4 Закону України «Про основи національної безпеки України»).

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України, та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Судом встановлено, що заявник з 23.09.2014 року по 10.10.2014 року та з 01.01.2015 року по 01.06.2015 року відповідно до Наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України серед інших представників Всеукраїнської громадської організації Союз Народна память залучався до проведення антитерорестичної операції на території Донецької та Луганської областей у складі групи пошуку та евакуації тіл загиблих військовослужбовців.

Після цього з метою отримання статусу учасника бойових дій заявник звернувся із зачвою від 21.03.2016 року до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерорестичної операції. Однак поданих документі виявилось недостатньо для підтвердження безпосередньої участі заявника у антитерорестичній операції, що зазначено у листі Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерорестичної операції від 09.11.2016 року.

Звернення із відповідними заявами до Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України та до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України також не принесло результату. У звязку із чим, заявник був змушений звернутись до суду для встановлення цього юридичного факту.

Відповідно до довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 68/339 від 23.05.2017 року зазначено, що ОСОБА_1 перебував у зоні проведення Антитерористичної операції з 23.09.2014 року по 01.11.2014 року та з 16.03.2015 року по 26.03.2015 року.

Відповідно до довідок Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 05.12.2014 року, 20.02.2015 року та 26.03.2015 року ОСОБА_1 перебував в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у складі групи пошуку та евакуації тіл загиблих військовослужбовців в період з 30.11.2014 року по 05.12.2014 року, з 10.02.2015 року по 20.02.2015 року, з 16.03.2015 року по 26.03.2015 року.

Відповідно до витягу з наказу Міністерства оборони України № 45 від 13.02.2015 року вважається таким, що ОСОБА_1 перебував у відрядженні для виконання службових (бойових) завдань з 23.09.2014 року по 01.11.2014 року.

Відповідно до витягу з наказу Керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/884т від 03.10.2014 року ОСОБА_1 вважається залученим з 23.09.2014 року по 22.10.2014 року до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі документів, які визначені п. 11 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року № 200, та п. 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.

Крім того, у п. 14 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій визначено, що у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами.

Таким чином, до переліку документів, що підтверджують право громадянина на визнання його учасником бойових дій, входить рішення суду про встановлення факту участі особи в бойових діях, а тому висновки суду першої інстанції про неможливість розгляду спірного питання у порядку окремого провадження суперечать змісту п.14 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.

Оцінюючи в сукупності надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що обставини, викладені заявником, знайшли своє підтвердження, ґрунтуються на вимогах Закону, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись статями 1216, 1268 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 197 209, 212-215, 218, 234, 235 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1задовольнити.

Встановити факт залучення ОСОБА_1 та безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення у складі групи пошуку та евакуації тіл загиблих військовослужбовців до набрання чинності Законом України № 291-VIII від 07.04.2015 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо статусу осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Болобан В.Г.