Сарненський районний суд
________________________________________________________________________
Справа № 571/728/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді - Рижого О.А.

при секретарі - Тарасюк О.М.

за участю прокурора - Козаченко Т.Ф., Шеремет О.М.

представника відповідача - ОСОБА_1

представників третьої особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни справу за позовом керівника Сарненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача,-

В С Т А Н О В И В :

Керівник Сарненської місцевої прокуратури в особі Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.03.2009 р. Рокитнівською селищною радою прийнято рішення №692 від "Про затвердження матеріалів вибору земельної ділянки та надання дозволу ОСОБА_5 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом викупу у власність в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1, 2", відповідно до якого, ОСОБА_5 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом викупу у власність для обслуговування частини житлового будинку в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1,2, орієнтовною площею 0,0245 га із земель житлової та громадської забудови. Рішенням Рокитнівської селищної ради №714 від 20.05.2009 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ОСОБА_5 для обслуговування частини житлового будинку в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1, 2" затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки шляхом викупу у власність ОСОБА_5 01.06.2009 р. між Рокитнівською селищною радою та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки №930, відповідно до якого селищна рада продала, а ОСОБА_5 купила вищезазначену земельну ділянку, в результаті чого було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ №23430 від 21.11.2009 р., що підтверджує те, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,0245 га, кадастровий номер №:01:001:0402, за адресою: смт Рокитне, вул. Партизанська, 12/1, 2. Проте, за результатами розгляду справи № 571/690/13-ц за позовом ОСОБА_2 до Рокитнівської селищної ради, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування наслідків нікчемності правочину Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02.12.2013 рішення Рокитнівської селищної ради №692 від 19.03.2009р. та №714 від 20.05.2009, а також державний акт серії ЯЕ №234305 від 21.11.2009р. визнані незаконними та скасовані. Позивач також вказує, що 16.05.2013 р. ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 вищевказану земельну ділянку на підставі договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Рокитнівського районного нотаріального округу 16.05.2013 та зареєстрований в реєстрі за №645. 17.01.2014 ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу відчужила зазначену земельну ділянку ОСОБА_4 Вказаний договір нотаріально посвідчений 17.01.2014 та зареєстрований в реєстрі за №61. Зазначено також, що спірна земельна ділянка є власністю територіальної громади Рокитнівської селищної ради, з огляду на те, що вона була відчужена на підставі рішень селищної ради та державного акту, які визнані незаконними та скасовані в судовому порядку. З огляду на наведене, позивач вважає, що земельна ділянка підлягає витребуванню від відповідача на користь власника - територіальної громади Рокитнівської селищної ради на підставі ст. 388 ЦК України.

В судовому засіданні прокурор Козаченко Т.Ф. та Шеремет О.М. позовні вимоги підтримали, дали пояснення в підтримання позову, просили його задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в даному позові відмовити, в заперечення позову пояснив що відповідно до правової позиції ВСУ, викладеної у постанові від 16.09.2015 р. у справі №6-68цс15 на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту4 частини першої ст. 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. Представник відповідача також подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на ст.ст. 257,261 ЦК України.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до закону, про що свідчать наявні поштові повідомлення в матеріалах справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до закону, про що свідчить наявність поштового повідомлення в матеріалах справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до закону, про що свідчить наявність поштового повідомлення в матеріалах справи.

Від відповідача ОСОБА_4 третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надійшли до суду заперечення в яких вони позовні вимоги не визнають, просять суд в позові відмовити за безпідставністю позовних вимог. Також в запереченнях вказують, що закінчився строк позовної давності , посилаючись на ст. 261 ЦК України.

Від представника третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до суду надійшли пояснення, відповідно до яких він вважає даний позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, посилаючись на ту підставу, що вказані земельні ділянки вибули з володіння територіальної громади Рокитнівської селищної ради поза її волею, так як воля територіальної громади, як власника може виражатись лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в позові керівника Сарненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача слід відмовити.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1, ст.317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

19.03.2009 р. Рокитнівської селищною радою було прийнято рішення №692 від "Про затвердження матеріалів вибору земельної ділянки та надання дозволу ОСОБА_5 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом викупу у власність в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1, 2", відповідно до якого, ОСОБА_5 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом викупу у власність для обслуговування частини житлового будинку в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1,2, орієнтовною площею 0,02 га із земель житлової та громадської забудови. Надано дозвіл на складання звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га в смт. Рокитне по вул. Партизанська,12/1,2. Зобов'язано ОСОБА_5 укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки в смт. Рокитне по вул. Партизанська,12/1,2. (а.с.57).

Рішенням Рокитнівської селищної ради №714 від 20.05.2009 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ОСОБА_5 для обслуговування частини житлового будинку в смт. Рокитне по вул. Партизанська, 12/1, 2" затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки шляхом викупу у власність ОСОБА_5, площею 245 м для обслуговування частини житлового будинку в смт. Рокитне по вул. Партизанська,12/1,2, розроблений Рокитнівським районним відділом ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України". Затверджено результати експертної грошової оцінки земельної ділянки, що розташована в межах смт. Рокитне по вул. Партизанська,12/1,2, для обслуговування частини житлового будинку, площею 245м2 оціночною вартістю 8465 грн., виконану ТзОВ "Експертна фірма "Нива-Експерт" 28.04.2009 р. Затверджено також умови укладення договору купівлі-продажу. (а.с.58).

01.06.2009 р. між Рокитнівською селищною радою та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки №930, відповідно до якого селищна рада продала, а ОСОБА_5 купила вищезазначену земельну ділянку, в результаті чого було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ №23430 від 21.11.2009 р., що підтверджує те, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,0245 га, кадастровий номер №:01:001:0402 за адресою смт Рокитне, вул. Партизанська, 12/1, 2.

Відповідно до рішення Рокитнівської сільської ради від 11.09.2012 р. №246 ОСОБА_5 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів орієнтовною площею 0,01 га в смт. Рокитне по вул. Партизанська,12 за рахунок земель житлової та господарської забудови, в тому числі забудовані землі під житловою забудовою 0,01 га, з них під одно та двоповерховою 0,01 га. (а.с.21).

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02.12.2013 р. було апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 на рішення Рокитнівського районного суду від 18.10.2013 р. задоволено частково. Позов ОСОБА_2 до Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району Рівненської області і ОСОБА_5 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та застосування наслідків нікчемності правочину задоволено частково. Рішення Рокитнівської селищної ради №962 від 19.03.2009 р. "Про затвердження матеріалів вибору земельної ділянки та надання дозволу ОСОБА_5 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом викупу у власність в смт. Рокитне по вул. Партизанська,12/1,2"; рішення Рокитнівської селищної ради №714 від 20.05.2009 р. "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ОСОБА_5 для обслуговування частини житлового будинку в смт. Рокитне по вул. Партизанська,12/1,2", та державний акт серії ЯЕ №234305 на право власності на земельну ділянку площею 0,245 га, яка розташована в смт. Рокитне вул. Партизанська,12/1,2 виданий 21.11.2009 р. ОСОБА_5 визнано незаконними та скасовано.(а.с.10-14).

16.05.2013 р. ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 вищевказану земельну ділянку на підставі договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Рокитнівського районного нотаріального округу 16.05.2013 та зареєстрований в реєстрі за №645.

17.01.2014 р. ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу відчужила зазначену земельну ділянку ОСОБА_4 Вказаний договір нотаріально посвідчений 17.01.2014 та зареєстрований в реєстрі за №61.

Згідно заяви ОСОБА_7, діючого від імені ОСОБА_2, він звертався до Рокитнівської селищної ради з проханням не вирішувати питання щодо передачі у власність будь-яким фізичним чи юридичним особам земельну ділянку по вул. Партизанська,12, що в смт. Рокитне. (а.с.15).

З рішення Рокитнівської селищної ради від 27.05.2016 р. "Про розгляд листа Рокитнівського відділу Сарненської місцевої прокуратури щодо заяви ОСОБА_7А." вбачається, що було вирішено проінформувати ОСОБА_7, що Рокитнівську селищну раду жодним рішенням судів різних інстанцій не зобов'язано звертатися з позовом до суду про повернення у комунальну власність селищної ради земельних ділянок за адресою смт. Рокитне вул. Партизанська,12/1,2, кадастровий № :01:001:0402, площею 0,0045 га та за адресою смт. Рокитне вул.. Партизанська,12 кадастровий номер :01:001:0776, площею 0,0085 га, а також у зв'язку з економічною недоцільністю Рокитнівська селищна рада не має змоги звернутися до суду з позовом про повернення вищевказаних земельних ділянок у комунальну власність смт. Рокитне (а.с.16).

З рішення Рокитнівської селищної ради від 24.11.2016 р. №354 вбачається, що лист від 30.09.2016 р. №36.6 1724 вих.16 щодо вивчення стану додержання інтересів держави у сфері земельних відносин на території Рокитнівського району та зобов'язання селищної ради опрацювати питання та за наявності підстав звернутися до суду з позовною заявою про повернення вищ вказаних земельних ділянок взяти до уваги. Проінформувати Рокитнівський відділ Сарненської місцевої прокуратури щодо порушеного у вказаному листі питання.(а.с.44).

З додатку до рішення селищної ради №354 від 24.11.2016 р. вбачається, що секретарем Рокитнівської селищної ради проінформовано Рокитнівський відділ Сарненської місцевої прокуратури щодо зазначених в листі від 30.09.2016 р. №36.6 1724 вих.16 щодо вивчення стану додержання інтересів держави у сфері земельних відносин на території Рокитнівського району та зобов'язання селищної ради опрацювати питання та за наявності підстав звернутися до суду з позовною заявою про повернення вищевказаних земельних ділянок. Селищна рада розпорядилася даними земельними ділянками у межах своїх повноважень та у встановлений законом спосіб. На даний час вказані земельні ділянки перебувають у приватній власності та є предметом спору між фізичними особами, підстави набуття права власності її нинішніх власників та документи на право власності на земельні ділянки не скасовані.(а.с.45).

Відповідно до повідомлення голови з реорганізації Управління Держземагенства у Рокитнівському районі Рівненської області, нормативно-грошова оцінка земельних ділянок які знаходяться в смт. Рокитне по вул. Партизанська,12/1,2, площею 0,0245 га становить 27297 грн. 90 коп.; в смт. Рокитне по вул. Партизанська,12, площею 0,0085 га становить 9470 грн. 70 коп. (а.с.19).

Відповідно до договору купівлі продажу від 17.01.2014 р. ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 купив земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0085 га. в смт. Рокитне вул. Партизанська,12, Рівненської області (а.с.60).

Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.07.2017 р. вбачається, що земельна ділянка для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0085 га. в смт. Рокитне вул. Партизанська,12, Рівненської області належить ОСОБА_4 на праві приватної власності. Державну реєстрацію було здійснено 17.01.2014 р. на підставі договору дарування від 17.01.2014 р. (а.с.55).

Відповідно до вищевказаної довідки земельна ділянка, площею 0,0245 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в смт. Рокитне вул.. Партизанська,12,1/2, належить ОСОБА_4 на праві приватної власності. Державна реєстрація проведена 17.01.2014 р. на підставі договору купівлі продажу від 17.01.2014 р.(а.с.56).

Так, Цивільним кодексом України в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача.

Частина 1 ст.388 ЦК України передбачає, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

При цьому за змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Враховуючи вимоги ст.10 ЦПК України та виходячи зі змісту п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, власник зобов'язаний довести, що майно вибуло з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі, а набувач - довести, що він придбав майно за відплатною угодою й що він не знав і не міг знати про те, що придбаває майно в особи, якій не належить право його відчуження.

Якщо майно вибуло з володіння власника за його волею (передано за договором іншій особі, яка його відчужила) він не має право вимагати повернення майна від добросовісного набувача.

Ст.387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку витікає з моменту державної реєстрації цього права.

Статтею 126 Земельного кодексу України (чинною на момент відчуження земельної ділянки) та п. 1.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43 передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до п. 1.16 вказаної Інструкції технічна документація із складання державного акта на право власності на земельну ділянку включає виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі- продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), а також рішення суду.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02.12.2013 р. рішення Рокитнівської селищної ради №962 від 19.03.2009 р. "Про затвердження матеріалів вибору земельної ділянки та надання дозволу ОСОБА_5 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом викупу у власність в смт. Рокитне по вул. Партизанська,12/1,2"; рішення Рокитнівської селищної ради №714 від 20.05.2009 р. "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ОСОБА_5 для обслуговування частини житлового будинку в смт. Рокитне по вул. Партизанська,12/1,2" та державний акт серії ЯЕ №234305 на право власності на земельну ділянку площею 0,245 га, яка розташована в смт. Рокитне вул. Партизанська,12/1,2 виданий 21.11.2009 р. ОСОБА_5 визнано незаконними та скасовано, тому відсутні правові підстави збереження цього майна за відповідачем. (а.с.10-14).

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України (чинної на теперішній час) право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ч. 1 ст. 14 Конституції України та ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України, ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Частиною 2 ст. 78 Земельного кодексу України, ст. 373 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, та відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України - порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно до п. 12 Земельного кодексу України (чинного на момент відчуження земельної ділянки) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють міські та сільські ради.

Отже, власником спірної земельної ділянки, в тому числі на момент її вибуття з комунальної власності, є Рокитнівська селищна рада, як орган, який уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності у межах населених пунктів та яка в межах компетенції приймала жодних рішень щодо передачі цієї ділянки у власність відповідачам.

Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, у тому числі, і земельними ділянками, що перебувають у комунальній власності.

Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в України", ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" здійснюють повноваження власника майна.

Згідно ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном.

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до п. 25, 26 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", згідно положень ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.

Таким чином, статтею 388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею.

Під час відчуження об'єктів комунальної власності воля територіальної громади, як власника майна, оформлюється, відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рішенням органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, територіальна громада, як власник об'єкту комунальної власності, делегує відповідному органу місцевого самоврядування (раді) повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені в її інтересах, виключно у спосіб та в межах повноважень передбачених законодавством.

Тобто, воля територіальної громади, як власника, може виражатись лише у таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

А тому, здійснення відповідною радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може оцінюватись вираженням волі територіальної громади, як власника, на вибуття такого майна з його (власника) володіння.

Такого висновку щодо застосування положень ст. 388 ЦК України дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 05.10.2016 у справі №916/2129/15.

Відповідно до пункту ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналогічна норма зазначена в ст.45 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" селищні ради є органом місцевого самоврядування, до компетенції якого входить управління майном територіальної громади, що свідчить про те, що саме за заявою вказаного органу можуть витребовуватися земельні ділянки від добросовісного набувача.

Разом з тим, Рокитнівська селищна рада не зверталася до Сарненської місцевої прокуратури за захистом своїх інтересів з даного приводу.

В даному випадку спірні земельні ділянки вибули з володіння Рокитнівської селищної ради з волі власника, позивачем жодним доказом не доведено, що на момент укладення договору купівлі продажу та реєстрації спірної земельної ділянки відповідач знав, чи міг знати про те, що продавець ОСОБА_6 не мала права на відчуження землі, чи що взагалі існували будь які обставини щодо незаконності її відчуження.

З викладеного суд приходить до висновку, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав, та відповідно спірні земельні ділянки не можуть бути витребувані у відповідача в порядку 1 ст.388 ЦК України, оскільки керівником Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області не , надав суду достатньо доказів в обґрунтування свого позову.

Європейським Судом з прав людини рішенням у справі "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року зазначено, що до Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський суд) заявник скаржився, що його було позбавлено земельної ділянки всупереч положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Європейський суд вирішив розглядати цю справу виключно за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Розглянувши скаргу заявника Європейський суд встановив, що заявник отримав та володів земельною ділянкою добросовісно та відповідно до дійсного Сертифікату. Він сплачував податок на землю та користувався нею з 1997 року, як власник частки земельної ділянки, що належала колгоспу та в 2003 році отримав право приватної власності на землю. Крім цього, Європейський суд вказав, що в 2006 році заявника було позбавлено земельної ділянки без надання відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування. Європейський суд дійшов висновку, що на заявника був покладений непропорційний тягар у зв'язку з позбавленням права на землю та констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно ст. 17 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 1 ЗУ "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР передбачено, що Україна повністю визнає на своїй території дію ст. 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від імені будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім'я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-ІV передбачений обов'язок держави щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованого Законом N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи з наведених вище обставин, суд вважає, що сам факт скасування вищевказаного державного акту серії ЯЕ № 234305 від 21.11.2009 р. та рішення Рокитнівського районного суду від 18.10.2013 р. судом, не тягне за собою юридичних наслідків для відповідачів в даній справі, витребування земельної ділянки від добросовісного набувача можливе коли таке майно вибуло без волі власника. Також, позбавлення добросовісного набувача права власності на нерухоме майно без відповідної компенсації суперечить рішенням Європейського суду з прав людини та порушує статтю 1 Першого Протоколу до Конвенції, за таких обставин суду вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Прокурор повинен здійснювати представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для такого представництва. Прокурор не обґрунтував по суті наявності підстав для власного представництва.

Враховуючи норми чинного законодавства, між державою, в особі органів законодавчої, виконавчої та судової влади, і територіальними громадами, в особі органів місцевого самоврядування, існує певна різниця. Останні не є частиною державної влади, оскільки можуть самостійно (тобто незалежно від держави та її органів) вирішувати питання місцевого значення. Відповідно, інтереси територіальної громади, в принципі, можуть не співпадати з інтересами держави (хоча останні мають пріоритет).

Право прокуратури на представництво інтересів територіальних громад нормами ст. 121 Конституції України не передбачено, що виключає її повноваження представляти в суді інтереси місцевих рад.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Цивільного процесуального кодексу з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор у межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєї ініціативою у справу, на різних стадіях судового процесу.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень, щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Визначення поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні повноваження" надано в Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.99 р. № 1-1/99. Згідно з цим Рішенням під таким органом слід розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", передбачено лише повноваження виконавчих органів рад на делеговані повноваження. Це дає підстави стверджувати, що місцеві ради не наділені делегованими повноваженнями органів виконавчої влади.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено повноваження, котрі відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 нового Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Проте, крім наявності інтересу держави, підставою для представництва прокурором її інтересів має бути наявність порушень або загрози порушень цих самих інтересів.

Конституційний Суд України в рішенні №18-рп/2004 від 1 грудня 2004, дав визначення поняття "охоронюваного законом інтересу", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України. В даному випадку мова йдеться про користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, яке обумовлене загальним змістом об'єктивного та прямо не опосередкованого в суб'єктивному праві простого легітимного дозволу і є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення потреб, що не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим принципам.

За відсутності інтересу держави, представляючи в судах місцеві ради та подаючи позови від їх імені, прокурори здійснюють захист інтересів територіальної громади, а не держави, що суперечить чинному законодавству.

Беручи до уваги фактичні обставини справи та вищезазначені вимоги закону, судом не встановлено підстав, для задоволення позову керівника Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору : ОСОБА_5, ОСОБА_6 про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача у повному обсязі, в зв'язку з неправильно обраним способом захисту своїх прав.

На підставі ст.ст.9,13,14,19,41,143 Конституції України, ст.ст. 3, 87, 257, 261, 268, 317, 319, 321, 373, 388 ЦК України, ст.ст. 12, 83, 78, 125, 153, 190 ЗК України,Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закону України "Про прокуратуру", ЗУ "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 року №475/97-ВР, керуючись ст.ст.10,11,17,45,59,60, 213-215,360-7 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові керівника Сарненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги через Сарненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.А. Рижий

Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2017 року.