Справа № 441/1610/16 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/1680/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про надання додаткового строку достатнього для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку достатнього для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за відсутністю доказів, поважних причин пропуску строку відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що після смерті спадкодавця ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 він у грудні 2010 року передав через брата ОСОБА_6 заяву до нотаріуса щодо прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, оскільки на той час працював в прокуратурі м. Києва і в силу зазначених обставин не мав можливості звернутися із заявою про прийняття спадщини та оформити спадщину. Зазначає, що після цього з братом часто бачився, але питання спадщини ніколи не з»ясовували. Апелянт стверджує про те, що лише у жовтні 2016 року, при зверненні до Городоцької державної нотаріальної контори йому стало відомо, що заява про прийняття спадщини після смерті матері в нотаріальній конторі відстуня і доказів звернення з такою заявою надати неможливо, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 його рідний брат ОСОБА_6, помер. Вважає вищенаведені обставини поважними причинами пропуску шестимісячного строку встановленого законодавством для звернення до нотаріуса з відповідною заявою. Крім того зазначає, що ОСОБА_6 за життя прийняв спадщину за заповітом після смерті їхньої матері ОСОБА_5, після його смерті він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що опосередковано свідчить про своєчасність прийняття ним спадщини після смерті матері. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено поважних причин пропуску ним встановленого законодавством шестимісячного строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частина 1 ст. 1272 ЦК України передбачає, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правовими підставами для визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини може бути поважність його пропуску, тобто, об'єктивні причини, які перешкоджали спадкоємцю своєчасно звернутися до нотаріуса на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини.

При вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Відповідно до роз»яснень абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 « Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_3, є рідним сином, а відповідач, ОСОБА_4, є онуком спадкодавця, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Братковицької сільської ради Городоцького району Львівської області 20.06.2006 року, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все е, що буде належати їй на день смерті і на що буде мати право та належний їй будинок у с.Братковичі Городоцького району з приналежною до нього земельною ділянкою в рівних частинах заповіла своїм синам ОСОБА_3, ОСОБА_6 а також онукові, ОСОБА_4.

Листом Городоцької районної державної нотаріальної контори підтверджується, що спадкова справа №359/2016 після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, заведена за заявою ОСОБА_4 від 25.10.2016 року.

З копії спадкової справи №359/2016, заведеної після смерті ОСОБА_5, вбачається, що заява ОСОБА_3 про видачу свідоцтва про право на спадщину, після смерті його матері, в матеріалах спадкової справи відсутня.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, як на причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_3, посилається на те, що він особисто написав текст заяви про прийняття спадщину, яку передав через рідного брата, та просив його передати заяву до нотаріальної контори, чого він, як з»ясувалося подальшому не зробив, а подати заяву особисто до нотаріальної контори він не мав можливості у зв»язку з зайнятістю на роботі, оскільки працював слідчим в прокуратурі м. Києва, а відтак вважає поважними причини пропуску строку для подання ним заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дав належну оцінку зазначеним позивачем причинам пропуску ним шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки сам же позивач підтвердив, що з 2010 року перебував у відпустці, а відтак при бажанні, мав можливість подати особисто або направити поштою заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою було передбачено п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка була чинною на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, а також п.3.5 гл.10 чинного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

На думку колегії суддів зазначені ОСОБА_3 причини пропуску звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами позивача на вчинення цих дій, а відтак не є поважними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він, з незалежних від нього обставин, не мав можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підтвердження поважності причин пропуску ним встановленого законом шестимісячного строку для подання зави до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

З врахуванням того, що суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність поважних причин пропуску позивачем встановленого законом шестимісячного строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.