Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки в натурі,-

в с т а н о в и л а :

02 січня 2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки в натурі.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2017 року позов задоволено.

Проведено поділ земельної ділянки, що розташована за адресою м. Березне вул. Котляревського, 23а, Рівненської області пропорційно належним співвласникам- Сидорчук І.В. та ОСОБА_1 часткам житлового будинку з надвірними спорудами № 23 а по вул. Котляревського в м.Березне Рівненської області і виділено ОСОБА_2 в користування зазначену в абрисі від 05 лютого 2016 року частину земельної ділянки, на якій розташовано домоволодіння з присвоєною поштовою адресою: Рівненська область, м. Березне, вул. Котляревського, 23а.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції в своєму рішенні не посилається на жодні письмові докази, які б свідчили про правильність поділу земельної ділянки, в мотивувальній частині рішення наявне тільки посилання на загальні норми законодавства, однак в резолютивній частині рішення суд послався на абрис від 05 лютого 2016 року, що є неналежним доказом.

Крім того, вказує, що позивачем не було проведено геодезичної експертизи, якою б було би встановлено межі земельної ділянки, відповідно до яких би і відбувся її поділ з точним розташуванням на місцевості відповідно до кадастрового номеру та координатами з закріпленням межових знаків або без такого закріплення. Із оскаржуваного судового рішення взагалі не вбачається суть порушеного права позивача та невідомо на підставі яких доказів позивач обґрунтував свою позовну вимогу, а суд на підставі яких доводів та доказів позивача прийняв рішення.

Просить рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі земельної ділянки, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що ухвалою Березнівського районного суду від 19 грудня 2013 року визнано мирову угоду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3

ОСОБА_1 з житлового будинку з господарськми будівлями та спорудами по вул.Котляревського,23а в м.Березне Рівненської області виділено у власність: з житлового будинку «А-1» : коридор 1-1, загальна площа 6,2 м.кв.; кладову 1-2 загальною площею 6 м.кв., житлову кімнату 1-3, загальна площа 15,5 м.кв., житлову кімнату 1-4 загальною площею 19,4 м.кв.; з господарських будівель і споруд: ? частину саря Б-1, що розміщена з правої від входу в сарай сторони, загальною площею 16,75 м.кв., ? частину огорожі «металева сітка в оправі» площею 12,1 м.кв.; огорожу «металева сітка» площею 25,3 м.кв., ворота металеві площею 5,3 м.кв.

ОСОБА_2 з житлового будинку з господарськми будівлями та спорудами по вул.Котляревського, 23а в м.Березне Рівненської області виділено у власність: з житлового будинку А-1: кладову 1-7 загальна площа 3,5 м.кв., житлову кімнату 1-5 згальна площа 15,8 м.кв., житлову кімнату 1-6 загальна площа 12,0 м.кв., житлову кімнату 1-8 загальна площа 7,5 м. кв.; з господарських будівель і споруд: ? огорожі «металева сітка в оправі» площею 12,1 м.кв.

Як вбачається з витягу з рішення Виконавчого комітету Березнівської міської ради від 27 лютого 2014 року №540, частині будинку, який належить ОСОБА_2 присвоєно порядковий номер 23а/1, а частині яка належить ОСОБА_1 23а/2.

З витягу з рішення Березнівської міської ради від 09 липня 2015 року №663 вбачається, що ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в межах м. Березне, вул. Котляревського, 23а/1, орієнтовною площею 0,04 га. (а.с. 17).

Відповідно до ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст. 89 ЗК України передбачено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року за № X, передбачено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов'язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. В тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі / таке правопідлягає судовому захисту.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року за № X, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішніх меж земельної ділянки також не містять площі земельної ділянки, а на наявних в матеріалах справи абрисах відсутні підписи суміжних землекористувачів, що фактично позбавляє можливості встановити фактичну площу та конфігурацію земельної ділянки та визначити площу земельну ділянки, також не встановлені інші обставини,які мають значення для справи.

ОСОБА_2 доказів на обґрунтування своїх позовних вимог не надала.

Суд першої інстанції вищенаведене не врахував, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та прийшов до передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки в натурі відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді :