Справа №628/385/16-ц
Провадження №2/628/25/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Купянський міськрайонний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Волчек О.О.,

за участю:

секретаря - Дюкової Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Купянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: виконавчий комітет Купянської міської ради Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

1 лютого 2016р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезезначеним позовом, у якому просить зобовязати відповідача ОСОБА_2не перешкоджати їй проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1 та вселити її у вказаний житловий будинок.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 вересня 1992р. Рішенням Купянський міськрайонний суд Харківської області від 15 січня 2015р. шлюб було розірвано.

Тривалий час сторони мешкали у будинку № 103 по вулиці Садовій в місті Купянську Харківської області, якій належить відповідачу на праві власності. Сторони мешкали у зазначеному будинку разом і після розірвання шлюбу.

Позивач посилається також на те, що у 2015р. відповідач звертався до суду з позовом про поділ майна подружжя, а саме, спільно нажитого майна: автомобілю, побутової техніки та меблів, що свідчить про те, що вищевказаний будинок був місцем спільного проживання позивача та відповідача, ведення ними спільного господарства, яке тривало понад 20 років. Позов було залишено без розгляду, оскільки відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Крім того, позивач вказує на те, що в січні 2016 року, коли вона знаходилася на роботі, відповідач замінив замки в будинку, частково склав її особисті речі та привіз їй на робоче місце, і з цього часу вона не може мешкати за місцем своєї реєстрації. З приводу неправомірної поведінки відповідача вона зверталася до правоохоронних органів, але відповідь на час подачі позову до суду, не отримала.

Позивач також посилається на те, що, не вбачаючи на припинення шлюбних відносин з відповідачем, має право мешкати у спірному будинку.

ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом, у якому просить суд визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку № 103 по вулиці Садовій в місті Купянську Харківської області і зняти її з реєстрації за вказаною адресою, посилаючись на те, що відповідач, яка є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірваний 15.01.2015 р., зареєстрована у будинку за зазначеною адресою, та який належить йому на праві власності за договором дарування, але не проживає в ньому з 15.01.2015 р.

ОСОБА_2 посилається також на те, що ОСОБА_1 після розірвання шлюбу забрала свої речі і поїхала з будинку.

Ухвалою суду від 16.11.2016 р. позови було обєднано в одне провадження (т.1, а.с.108).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, наполягали на задоволенні зустрічного позову.

Третя особа не зявилася в судове засідання, надавши заяву про розгляд справи без участі свого представника, вказавши, що при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Заслухав доводи сторін, допитав свідків, дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Встановлено, що будинок за адресоюм. Купянськ, вул. Садова, № 103 належить на праві приватної власності згідно договору дарування від 29.07.2008 р. ОСОБА_2 (т.1, а.с.33-34, 68, 69).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.15, 150).

Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 15.01.2015 р. позовну заяву ОСОБА_2 задоволено, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний. Рішенням встановлено, що майновий спір відсутній (т.1, а.с.4-5).

На а. с. 5 т. 1 міститься довідка № 775 від 04.02.2015 р. за підписом уповноваженого виконавчого комітету Купянської міськради по квартальному комітету № 13 та скріплена печаткою виконавчого комітету Купянської міськради, видана на імя ОСОБА_2 у тому, що він дійсно зареєстрований та мешкає в м. Купянську, вул. Садова, № 103 з ОСОБА_1, 1971 р. дружиною. В матеріалах цивільної справи № 628/1089/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, яка була витребувана для огляду в судовому засіданні, на а. с. 10 міститься оригінал цієї довідки, наданої до позову, яку була оглянуто під час розгляду справи.

На а.с. 6-9 т.1 міститься копія позовної заяви до Купянського міськрайонного суду Харківської області, датованої 27.03.2015 р.,ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

На а.с.32, 154 т.1 міститься лист, а саме, відповідь на звернення ОСОБА_1 за підписом начальника Купянського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_5 та затверджений начальником Купянського ВП ГУНП України в Харківській області 2.02.2016 висновок за заявою ОСОБА_1 (помилково вказано «Колісник») ОСОБА_6, у якому вказано, що 23.01.2016 р. вона звернулася до Купянського ВП ГУНП України в Харківській області з письмовою заявою, у який просить притягнути до відповідальності свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 (помилково вказано «Колісник»), який 23.01.2016 р. замінив замки в домоволодінні за адресою:м.Купянську, вул. Садова, № 103. В ході перевірки встановлено, що після того, як шлюб був розірваний 15.01.2015 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за усною домовленістю продовжували проживати спільно за вказаною адресою. В телефонній розмові ОСОБА_2 пояснив, що замки він замінив, так як будинок належить йому. Рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду, оскільки в діях ОСОБА_2 не вбачаються ознаки кримінального або адміністративного правопорушення.

Оцінюючи докази, яки містяться в т.1, на а. с. а.с.152. 153, а саме, акт від 9.09.2016 та акт про проживання від 9.09.2016, суд відмовляє в їх прийнятті, оскільки вони не носять офіційний характер. Крім того, акт без найменування датований 9.09.2016, але відображає події, які мали місце 23.01.2016. Суд приймає до уваги, що вказані акти подані до суду вже після звернення ОСОБА_1 до суду.

На а.с. 173 міститься акт (не) проживання громадянина за місцем його реєстрації від 19.08.2016 р., виданий ОСОБА_2, до якого суд відноситься критично, оскільки він складений особами, які проживають по вул. Садовій, у тому числі, у складі комісії зазначений і сам ОСОБА_2, але до акту не надано доказів покладення повноважень на вказаних в ньому осіб щодо складання подібних актів. Крім того, в акті вказано про непроживання ОСОБА_1 за місцем реєстрації, без зазначення періоду, а також він на затверджений начальником ЖКП-1 ОСОБА_7, але містить відомості про таке затвердження. Суд також приймає до уваги, що акт складений та наданий суду вже після подання ОСОБА_1 позову до суду.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_2 Їй відомо про те, що ОСОБА_1 не проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 з грудня 2015 р.- січня 2016 р., зі слів інших осіб їй відомо, що ОСОБА_1 пішла від ОСОБА_2, і проживає з іншим чоловіком. Пояснила, що наскільки їй відомо, вона перестала мешкати з ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з ним. Також пояснила, що бачила ОСОБА_1 одного разу, коди вона приїжджала на таксі, і бачила, що приїжджали правоохоронні органи, опитували як сусідів, так і її з приводу того, чи не виганяв ОСОБА_9 з будинку, і вона памятає, що щось підписувала.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є уповноваженим по квартальному комітету № 7 з квітня 2016 року, куди входить і будинок № 103 по вул. Садовій. Вона влітку складала акт про непроживання ОСОБА_1 за проханням ОСОБА_2. Акт складався на вулиці. Влітку 2016 року, на подвірї будинку ОСОБА_2. В цьому акті вона вказала осіб, які були присутні при складанні акту та засвідчила їх підписи. Пояснила, що в теперішній час ОСОБА_2 мешкає один в будинку по вул.Садова, 103, а за якою адресою проживає ОСОБА_1, їй невідомо. Пояснила також, що сусіди їй розповіли, що дійсно ОСОБА_2 не пускав до будинку ОСОБА_1, і коли вона його запитала про це, він казав, що це його особиста справа, і що у ОСОБА_1 є інший чоловік. Крім того, пояснила, що коли до будинку 103 по вул. Садова приїжджала поліція, вона спілкувалася з її працівниками, і від них узнала, що ОСОБА_1 звернулася до поліції, так як ОСОБА_2 поміняв у будинку замки.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_2, проживає по Садовій, 89. Пояснила, що ОСОБА_1 не проживає по Садовій, 103, близько півтора року. Їй відомо, що ОСОБА_2 мешкає один. Причини, за яких ОСОБА_1 поїхала, їй невідомі. Де проживає ОСОБА_1, їй також невідомо. Крім того, пояснила, що були інциденти у 2017 році, коли приходила ОСОБА_1 до місця своєї прописки, і було викликано поліцію, так як у будинку були зламані замки. Також пояснила, що підписувала акт про непроживання ОСОБА_1, і підтвердила відомості, викладені в акті. Пояснила, що ОСОБА_1 не проживає по Садовій, 103 з грудня 2015-січня 2016 року. Висновки, що ОСОБА_1 не проживає, зробила з того, що по вулиці її не бачить. Крім того, пояснила, що 2 роки назад була у будинку, але до кімнати не заходила, тому не може казати, чи були там речі ОСОБА_1, але жіночих речей не бачила.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_2, який зараз проживає один, ОСОБА_1 у будинку по Садовій , 103 він не бачить за цією адресою 2 роки. Пояснив, що причина не проживання ОСОБА_1 - це розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та те, що вона проживає з іншим чоловіком за іншою адресою, десь на Левадній. Пояснив, що не бачив, щоб ОСОБА_1 перешкоджав ОСОБА_1 проживати у будинку. Крім того, пояснив, що у березні 2017 р. на Садову, 103 приїжджала поліція, так як ОСОБА_1 зламала замок у будинку. Поліцію викликав ОСОБА_2, так як замок був пошкоджений. Крім того, пояснив, що ОСОБА_1 не сплачує комунальні послуги.

На думку суду, у поясненнях свідків є суттєві протиріччя і стосовно подій, повязаних з відсутністю ОСОБА_1, так і до причин її відсутності, і періоду її відсутності, але всі свідки, за винятком ОСОБА_12 пояснили, що їм відомо про те, що ОСОБА_2 змінив замки у будинку, і що з цього приводу саме ОСОБА_1 зверталася до поліції, яка приїжджала на місце пригоди.

Суд приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11. щодо складання акту про не проживання у тому, що вони складали його на вулиці, на подвірї будинку, до будинку не заходили, наявність чи відсутність речей ОСОБА_1 не перевіряли, у який саме час доби складений акт не вказали.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вказано у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

У відповідності до ст. 9 вказаного Закону правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від … етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання належать кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Аналогічне правило передбачено статтею 9 ЖК України, де зазначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Крім того, гарантії, визначені положеннями ЖК Української РСР щодо неможливості виселення особи без надання іншого жилого приміщення, законодавцем встановлені з метою недопущення позбавлення особи єдиного житла.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Згідно ст. 157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України в судовому порядку.

За ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, при виникненні спору між власником житла та особами, що мають право користуватися житлом, слід враховувати вимоги ст. 405 ЦК України, оскільки спір має речово-правовий характер.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі, у випадку припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Тобто в кожному випадку суд має зясувати поважність відсутності особи понад передбачені строки. Конкретний перелік поважних причин не встановлений, і у кожному випадку суд вирішує це питання окремо з урахуванням обставин справи.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу Кривіцька та Кривіцький проти України (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій.

Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Розглядаючи справи цієї категорії, суди повинні враховувати інтереси сторін і вирішувати такі спори залежно від установленого та на підставі закону, а також ураховувати, що внаслідок виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення, порушується право цих осіб на житло.

У ході розгляду справи було встановлено, що спірний будинок, який на праві власності належить ОСОБА_2, використовувався ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для їх сумісного проживання. Шлюб між ними було розірвано 15.01.2015 р., на той час матеріальних претензій у ОСОБА_2 не було. Позов про поділ сумісного майна подружжя, поданий ОСОБА_2 31.03.2015 р. за його заявою залишений без розгляду, що , на думку суду, може свідчити про наявність нормальних стосунків між колишнім подружжям певний час.

Також судом враховано те, що у процесі розгляду справи не були встановлені порушення з боку відповідача ОСОБА_1 правил співжиття саме у сфері спірних житлових відносин.

На думку суду, ОСОБА_1, безумовно, надані докази існування перешкод з боку ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком, що підтверджується її зверненням 23.01.2016 р. до правоохоронних органів з цього приводу. Крім того, суд враховує відомості, які містяться у висновку Купянського ВП ГУНП України в Харківській обл. стосовно того, що в ході перевірки за завою ОСОБА_1 втелефонній розмові ОСОБА_2 пояснив, що замки він замінив, так як будинок належить йому, тобто з його боку не було надано відомостей що ОСОБА_1 виїхала з будинку ще у 2015 році.

Крім того, надана ОСОБА_1 офіційна довідка, датована 04.02.2015 р., та видана на імя ОСОБА_2, спростовує його доводи про те, що ОСОБА_1 з 15.01.2015 р. поїхала з будинку та з цієї дати відсутня.

З пояснень свідків також вбачається, що дійсно буди перешкоди з боку ОСОБА_2 для проживання ОСОБА_1 в спірному будинку.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність у неї іншого житла не спростовані її опонентом.

Тому суд вважає надуманими пояснення ОСОБА_2, що його колишня дружина виїхала з будинку одразу ж після ухвалення судом 15.01.2015 р. рішення про розірвання шлюбу, і проживає з іншим чоловіком.

ОСОБА_2 не надано доказів вибуття ОСОБА_1, які суд зміг би взяти до уваги, тобто будь-які фактичні дані, які би свідчили про обрання нею іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, тощо.

Суд вважає, що тимчасова відсутність ОСОБА_1 за місцем реєстрації обумовлена обєктивними причинами, а саме, перешкодою з боку колишнього чоловіка. Але вона має бажання проживати за місцем реєстрації, виявляє інтерес до цього помешкання, що спонукало її вернутися до органів поліції з приводу вчинення перешкод для її проживання у спірному будинку.

Крім того, позивачем - ОСОБА_2 до своїх позовних вимог не надано суду жодного доказу на підтвердження систематичного порушенням відповідачкою правил співжиття, що робить неможливим для позивачки проживання з нею в одній квартирі, а також доказів застосування до відповідачки заходів запобігання і громадського впливу, які виявилися безрезультатними.

Ці обставини суд вважає важливими та такими, що істотно впливають на вирішення спору, що відповідає вказаним вище нормам як національного, так і міжнародного законодавства, вважає безпідставним та несправедливим позбавляти ОСОБА_1 єдиного місця проживання та житла.

Враховуючи вказані вище норми діючого законодаства та викладені обставини, суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_2 не доведеним доказами і таким, що не підлягає задоволенню. Керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст 16, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 64, 116, 150, 156, 157 ЖК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком № 103 по вулиці Садовій міста Купянська Харківської області.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, до житлового будинку № 103 по вулиці Садовій міста Купянська Харківської області.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14.12.2017.

Головуючий: О.О. Волчек