Справа № 473/5691/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"18" травня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ротар М.М., при секретарі Фінько О.П.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Нацональний банк України, Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначав, що 16.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк (правонаступник АТ УкрСиббанк) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0 (відповідно до додаткової угоди номер було змінено на № 1), відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в розмірі 185 000 доларів США з виплатою 14,50 відсотків річних на строк до 16.07.2020 р. В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2, що випливають з основного договору, того ж дня між Банком та ОСОБА_4 укладено договори поруки № 216350 від 16.07.2008 року, за яким поручитель зобов'язався відповідати за належне і своєчасне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором як солідарний боржник.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до чинного законодавства України були укладені договори купівлі продажу прав вимоги, внаслідок чого всі права кредитора за кредитним договором і договором поруки перейшли до ПАТ «Дельта Банк.

У зв'язку з порушеннями позичальником зобов'язань за кредитним договором станом на 15.10.2013 року ОСОБА_2 має заборгованість за кредитом у сумі 2 106 946 грн. 32 коп., з яких за додатковою угодою № 1: заборгованість за кредитом 1 387 148 грн.14 коп., заборгованість за відсотками 684 928 грн.72 коп., за кредитним договором №0 заборгованість за відсотками 34 869 грн. 46 коп.

Посилаючись на вказані обставини, Банк просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначила, що ПАТ Дельта Банк є неналежним позивачем по справі, оскільки в судовому засіданні не довів своє право на звернення, вважаючи що договір купівлі-продажу прав вимоги є недопустимим доказом цієї обставини. При цьому сам факт укладення кредитного договору, отримання грошових коштів та наявність заборгованості не заперечували. Однак вважали, що позивачем також не надані докази наявності кредитної заборгованості.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'являлася, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином.

Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Нацональний банк України, ПАТ УкрСиббанк в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, на адресу суду надіслали заяви, в яіких просили розгляд справи здійснювати без їх участі.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав

Згідно з ст.ст. 5,10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

У відповідності до ст. 11, ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, з огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві сторони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Частиною 2 ст.27 ЦПК України визначений обов'язок сторін для підтвердження своїх вимог або заперечень проти позову подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє засідання не проводиться до початку розгляду справи по суті.

В судовому засіданні було встановлено, що 16.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк (правонаступник АТ УкрСиббанк) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в розмірі 185 000 доларів США з виплатою 14,50 відсотків річних на строк до 16 липня 2008 року. За умовами договору повернення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до графіку, що є невідємною частиною договору. 27 лютого 2009 року між сторонами була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору № 0, відповідно до якої був змінений номер кредитного договру та строк повернення кредиту був продовжений до 16 липня 2020 року. Також був встановлений розмір ануїтетних платежів у розмірір 2696,22 дол. США. ,

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2, що випливають з основного договору, того ж дня між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 216350 від 16.07.2008 року, за яким поручитель зобов'язався відповідати за належне і своєчасне виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором як солідарний боржник.

На порушення умов кредитного договору позичальник почав порушувати графік погашення кредиту, внаслідок чого станом на 15.10.2013 року ОСОБА_2 має заборгованість за кредитом у сумі 2 106 946 грн. 32 коп., з яких за додатковою угодою № 1: заборгованість за кредитом 1 387 148 грн.14 коп., заборгованість за відсотками 684 928 грн.72 коп., за кредитним договором №0 заборгованість за відсотками 34 869 грн. 46 коп.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечував ні факту укладання кредитного договору, ні наявності кредитної заборгованості.

Заперечуючи розмір заборгованості за кредитним договором, жодного належного і допустимого доказу на спростування визначеної позивачем суми боргу відповідач суду не надав, в чому полягає неправильність розрахунку заборгованості, суду не довів.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

За вказаним договором відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 1 (№0 від 16.07.2008) від 27.02.2009 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк (правонаступник АТ УкрСиббанк) та ОСОБА_2М на користь ПАТ «Дельта Банк», та забезпечувальними договорами до нього.

З матеріалів справи вбачається, що 15.03.2013 року ПАТ «Дельта Банк» направив позичальнику і поручителям вимогу про досудове врегулювання спору, в якій зазначено, що Банк придбав право вимоги за кредитним договором, станом на 13.03.2013 року наявна прострочена заборгованість в сумі 6383,58 дол. США. Банк вимагав погасити прострочену заборгованість у іншому випадку достроково повернути заборгованість за кредитним договором загальна сума, якого становить 244649,65 дол. США.

Факт отримання досудової вимоги не оспорювався відповідачами в судовому засіданні.

На підтвердження належності переходу прав вимоги за Кредитним договором позивачем в судовому засіданні було надано Виписку з договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк», з додатком до нього, в якому містяться відомості про кредитний договір, що був укладений з ОСОБА_2 Вказана виписка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17 листопада 2014 року.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимога).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладання договору між первісним кредитором та новим кредитором

За вимогами ст.ст. 514,517,519 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.

Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами п.1.1. договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року, сторони домовилися про наступне: права вимоги за кредитами означає всі права вимоги Продавця в якості кредитодавця по відношенню до Позичальників в якості позичальників стосовно кредитів за відповідними Кредитними договорами (включаючи, в залежності від випадку, усі права, повноваження та гарантії відшкодування за ними, у кожному випадку існуючі або майбутні, надані Продавцеві або на користь Продавця в якості кредитодавця за та5кими Кредитними договорами), а також права вимоги Продавця по відношенню до Осіб, що надають забезпечення, за відповідними Договорами забезпечення.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими способами доказування.

За вимогами ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Договір купівлі-продажу прав вимоги на час вирішення справи у суді є чинними, їх не визнано судом недійсними або нікчемними, та діє презумпція правомірності правочину, яка встановлена ст.204 ЦК України і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у звязку з презумпцією правомірності договорів уступки права вимоги всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

У передбаченому законом порядку відповідачі не спростували доводи позивача про набуття ним права вимоги за кредитним договором.

Належним позивачем в цивільному процесі є особа, якій належить право вимоги у спірних правовідносинах. Фактичні обставини справи і зібрані у справі докази свідчать про набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, боржником за яким являється ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що загальна заборгованість за кредитом, прийнята на баланс 19.12.2011 року становить 173545,37 дол. США; поточна заборгованість за кредитом, прийнята на баланс 19.12.2011 року становить 156981,15 дол. США, прострочена заборгованість за кредитом, прийнята на баланс 19.12.2011 року становить 16564,22 дол. США, сума заборгованості по відсотками, прийнята на баланс 19.12.2011 року становить 37660,73 дол. США, станом на 15.10.2013 року сума заборгованості за кредитом визнаена у сумі 173545,37 дол. США, станом на 15.10.2013 року сума заборгованості по відсоткам визначена у сумі 90053,57 дол. США.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано суду розрахунок заборгованості (а.с.102) та виписку із рахунку позичальника, (а.с. 103-105), а розрахунок заборгованості станом на 25.11.2013 року та виписки по особовим рахункам з 19.12.2011 року по 18.09.2014 року, які вимагалися судом для проведення судової економічної експертизи, які є належними та допустимим доказом по справі в силу ст.60 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутністю таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначений розрахунок, який відповідно до ст.64 ЦПК України, суд розцінює в якості письмового доказу, погоджується з умовами кредитного договору, правильність його відповідачем не спростована.

Що стосується висновку № 352-353 судової економічної експертизи, то висновки експерта не спростовують наявність кредитної заборгованості, а крім того встановлює, що метод нарахування відсотків на поточну та прострочену суму заборгованості відповідає умовам кредитного договору, обраховані позивачем суми щомісячних платежів також відповідають умовам кредитного договору.

В судовому засіданні представник відповідача не заперечував ні факту укладання кредитного договору, ні наявності кредитної заборгованості.

Заперечуючи розмір заборгованості за кредитним договором, жодного належного і допустимого доказу на спростування визначеної позивачем суми боргу відповідач суду не надав, в чому полягає неправильність розрахунку заборгованості, суду не довів.

За вказаних обставин заборгованість за кредитним договором у визначеному Банком розмірі через неналежне виконання позичальником зобовязань з повернення кредиту суд вважає доведеною, у звязку з чим дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача наявної кредитної заборгованості, яка станом на 15.10.2013 року становить 2 106 946 грн. 32 коп., з яких за додатковою угодою № 1: заборгованість за кредитом 1 387 148 грн.14 коп., заборгованість за відсотками 684 928 грн.72 коп., за кредитним договором №0 заборгованість за відсотками 34 869 грн. 46 коп.

За умовами кредитного договору позичальник зобовязався повертати кредит у валюті кредитування доларах США. Оскільки Банком заявлена вимога про стягнення заборгованості у національній валюті за курсом на час визначення загальної суми боргу (15.10.2013року.), у відповідності до ст.10 ЦПК України, суд стягує заборгованість у відповідності із заявленими позовними вимогами, а не в доларах США.

За положеннями ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, встановивши ці обставини, суд приходить до висновку про порушення відповідачами договірних зобов'язань та наявність підстав для повернення позичальником кредитних коштів.

На підставі ст.88 ч.5 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 441 грн. в рівних частках з кожного.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Нацональний банк України, Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 16 липня 2008 року, що виникла станом на 15.10.2013 року в сумі 2 106 946 грн. 32 коп., в тому числі:

- заборгованість за кредитом в сумі 1 387 148 грн.14 коп.,

- заборгованість за процентами в сумі 719 798 грн.18 коп.,

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір 3 441 гривень по 1720 грн. 50 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар