Справа № 161/7770/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/587/17 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Русинчука М.М.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку (далі - ПАТ КБ) «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду від 10 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 10 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача» ОСОБА_5 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких мотивів.

Статтями 1048, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 242607-CRED, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10000 доларів США на термін до 05 серпня 2010 року, та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки і винагороду за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором (а.с. 12-14).

05 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед кредитором ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання боржником ОСОБА_3 зобовязання за вищевказаним кредитним договором (а.с. 15).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2010 року, яке набрало законної сили, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 13 серпня 2009 року в сумі 7026,82 дол. США, з яких: 6413,36 дол. США заборгованість за кредитом; 248,65 дол. США заборгованість по процентах за користування кредитом; 31,71 дол. США штраф (фіксована частина); 333,1 дол. США штраф (процентна складова) (а.с. 5).

На даний час рішення суду не виконано, виконавчий лист було повернуто стягувачу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У звязку з невиконанням належним чином зобовязань відповідачів за кредитним договором перед ПАТ КБ «ПриватБанк» позивач просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 12 квітня 2016 року становить 12272,75 доларів США з урахуванням суми заборгованості стягнутої за рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 квітня 2010 року і складається з заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 11679,02 доларів США, штрафу(фіксована частина) в сумі 9,78 доларів США, штрафу(процентна складова) в сумі 583,95 доларів США.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до пункту 5.7 кредитного договору №242607-CRED від 05 серпня 2008 року термін позовної давності встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про стягнення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-14цс14.

Частинами 2, 3 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом, строк дії укладеного між сторонами договору закінчився 05 серпня 2010 року. У звязку із зверненням позивача до відповідачів з позовом про стягнення кредитної заборгованості в 2010 році та ухваленням судом 20 квітня 2010 року рішення про стягнення заборгованості строк позовної давності перервався та перебіг позовної давності почався заново.

З даним позовом до суду позивач звернувся в червні 2016 року, тобто поза межами строку позовної давності встановленої сторонами в договорі.

Відповідач звернувся з заявою про застосування позовної давності до винесення рішення у даній справі(а.с.44).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, а тому обґрунтовано відмовив в задоволенні позову з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки відповідно до пункту 5.7 укладеного між сторонами кредитного договору за домовленістю сторін строк позовної давності збільшений до 5-ти років є безпідставними, оскільки передбачений сторонами в договорі пятирічний строк позовної давності сплинув в квітні 2015 року, а з позовом до суду позивач звернувся в червні 2016 року, тобто поза межами пятирічного строку позовної давності.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 10 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді