Провадження №2-з/760/18/17
Справа 760/3832/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Коваленко І.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду, в м. Києві,розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до ОСОБА_1 про накладення арешту в порядку статті 1057-1 ЦК України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник Публічне акціонерне товариство "Дельта банк" звернувся до суду в порядку ст. 1057-1 ЦК України із заявою, у якій просив накласти арешт на майно, що було предметом іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, визначивши відповідачем у справі ОСОБА_1.

Заява обґрунтована тим, що рішенням від 20 травня 2016 року Солом'янським судом міста Києва по цивільній справі № 760/7173/14-ц у задоволені позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Омега Банк", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання недійсним кредитного договору та іпотечного договору - задоволено.

Представником Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк подано апеляційну скаргу на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року у вищевказаній справі. Судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У своїй заяві заявник посилається на те, що Цивільний кодекс України доповнено новою статтею 1057-1, яка визначає правові наслідки недійсності кредитного договору.

Відповідно до ІНФОРМАЦІЙНОГО ЛИСТА від 27.12.2012 № 01-06/1941/2012 ВИЩОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ УКРАЇНИ Дія Закону поширюється на кредитні договори та договори застави, укладені як до, так і після набрання ним чинності.

Зазначено, що 05.03.2008 між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2619/0308/71-009, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 70 000,00 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 05.03.2008 року по 05.03.2038.

На забезпечення виконання Основного зобов'язання Іпотекодавець відповідно до Іпотечного договору № 2619/0308/71-009-Z-1 від 05.03.2008 передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому майно: квартиру під номером АДРЕСА_1.

Вказав, що 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

У своїй заяві заяві заявник посилався на те, що позичальником можуть бути вжиті заходи щодо відчуження майна, що виступає забезпеченням по іпотечному договору і наслідки недійсності правочину не застосовані, тому заявник звернувся до суду з даною заявою та просив її задовольнити.

Представник заявника в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про розгляд справи, проте його неявка не перешкоджає розгляд у справи у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

У ч. 1 ст. 1057-1 ЦК України передбачено, що у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Згідно із ч. 2 ст. 1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Відповідно до ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави.

Зі змісту положень ст. 1057-1 ЦК України вбачається, що у порядку забезпечення позову суд під час розгляду справи про визнання недійсним кредитного договору та договору застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, чи ухвалення рішення у такій справі за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави.

Виходячи з викладеного, судзвертає увагу позивача на те, що заява кредитодавця про накладення арешту на майно в порядку, встановленому ст. 1057-1 ЦК України, як виду забезпечення позову про визнання недійсним кредитного договору чи договору застави, розглядається судом під час провадження у конкретній справі чи ухвалення судом рішення у такій справі, а не в порядку звернення до суду в порядку окремого провадження із самостійною вимогою.

Визначаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави.

Виходячи з наведеної правової норми, підстави для накладення арешту на квартиру, яка передана в іпотеку банку, з метою вжиття заходів забезпечення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 1057-1 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до ОСОБА_1, про накладення арешту в порядку статті 1057-1 ЦК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: