Провадження №2-з/760/186/17
Справа 760/8075/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Швидченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву представника позивача ОСОБА_1. - ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1. до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними повністю свідоцтв України № НОМЕР_1 від 10.06.2015 року на знак для товарів та послуг,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів.

17.05.2017 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову та просив суд вжити заходів забезпечення позову, а саме:

-заборони ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (адреса реєстрації:

АДРЕСА_2) передавати

у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на знак для товарів і послуг за

свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 10 червня 2015 року стосовно товарів 33 класу МКТП або

ж відмовлятися від зазначеного свідоцтва України на знак для товарів та послуг;

-заборони Державній службі інтелектуальної власності України (03035, м. Київ,

вул. Литовського Василя, 45; ідентифікаційний код НОМЕР_2) вносити зміни до

Державного реєстру свідоцтв України стосовно власника знаку для товарів і послуг за

свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 10 червня 2015 року щодо товарів 33 класу МКТП.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що відповідно до ст.ст. 16, 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» відповідачі 2, 3 можуть передати право власності за оскаржуваним свідоцтвом України №199909 від 10.06.2015 року повністю або частково будь-яким іншим особам - фізичним чи юридичним, а також відмовитись від даного свідоцтва достроково за власною заявою, а відповідач 1 може також в будь-який момент здійснити державну реєстрацію договору про передачу права власності на торговельні марки за вказаним свідоцтвом іншим особам, що зробить неможливим виконання рішення суду про визнання недійсним даного свідоцтва України, у випадку задоволення судом позову у цій частині, суттєво утруднить вирішення справи по суті, а також суттєво затягне розгляд даної справи.

Посилається, що у разі здійснення відповідачами вище перелічених дій, необхідно буде залучати до участі у справі нових учасників процесу, тобто нових власників спірного свідоцтва, що призведе до порушення розумних строків розгляду даної справи.

Крім того, власником оскаржуваного свідоцтва України №199909 від 10.06.2015 року на момент винесення судового рішення може бути інша особа чи інші особи, стосовно якої (яких) буде неможливо визнати вказаний об'єкт права інтелектуальної власності недійсним.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив заяву задовольнити.

Дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 151 ЦПК України, заходи забезпечення позову вживаються судом за заявою осіб, які беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ст. 152 ЦПК України, визначено визначений перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Судом встановлено, що предметом розгляду справи є визнання недійсним свідоцтва України №199909 від 10.06.2015 року на знак для товарів та послуг, що належать відповідачам 2,3.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору іншим особам, а також видати виключну або невиключну ліцензію на використання знаку для товарі і послуг за оскаржуваним свідоцтвом будь-яким іншим особам.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва може відмовитися повністю або частково від свідоцтва.

В разі такої відмови, як випливає зі ст. 22 Закону, ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва не має право на повторну реєстрацію знаку протягом 3-х років після припинення дії свідоцтва.

Вбачається, що до повноважень Державної служби інтелектуальної власності України входить внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України щодо передачі права власності та припинення дії на знак для товарів і послуг.

З огляду на викладене та враховуючи предмет спору, суд вважає обґрунтованими вимоги представника позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, т.я. невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки власником спірного свідоцтва до вступу рішення в законну силу, може бути інша особа.

Крім того, дані обставини можуть затягнути вирішення спору по-суті, оскільки потрібно буде залучати до справи нових учасників, що призведе до порушення розумних строків розгляду справи.

Враховуючи предмет позову та вимоги чинного законодавства, суд вважає за необхідне викласти заходи забезпечення позову в редакції зазначеної в резолютивній частині ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1. - ОСОБА_2 про забезпечення позову, задовольнити.

Заборони ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (адреса реєстрації:

АДРЕСА_2) передавати

у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на знак для товарів і послуг за

свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 10 червня 2015 року стосовно товарів 33 класу МКТП та/або відмовлятися від зазначеного свідоцтва України на знак для товарів та послуг, до набрання рішенням Солом'янського районного суду м. Києва законної сили;

Заборони Державній службі інтелектуальної власності України (03035, м. Київ,

вул. Литовського Василя, 45; ідентифікаційний код НОМЕР_2) вносити зміни до

Державного реєстру свідоцтв України стосовно власника знаку для товарів і послуг за

свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 10 червня 2015 року стосовно товарів 33 класу МКТП, до набрання рішенням Солом'янського районного суду м. Києва законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5 днів з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Копію ухвали направити сторонам по справі до відома виконання.

Суддя: