Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2017 Справа №607/10280/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- за участю секретаря Гудима Н.І.,

- без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1 Ббанк» до ОСОБА_2, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Тотус», про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_1» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Тотус», про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки в розмірі 108344,77 доларів США та 1281085,08 грн., з яких : 612000,00 грн. та 77000,00 доларів США заборгованість за сумою кредиту, 389029,27грн. та 31344,77 доларів США заборгованість за непогашеними відсотками, 280055,81 грн. сума пені за порушення строків повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

В обґрунтування вимог вказує, що між ЗАТ «Перший Український ОСОБА_1», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_3 «Тотус» був укладений кредитний договір №1.08-35 від 19.06.2008 року, з Додатковою угодою №1 від 22.10.2008р., Додатковою угодою №2 від 11.09.2009р., Додатковою угодою №3 від 06.07.2010р., Додатковою угодою №4 від 16.08.2010р. та Додатковою угодою №5 від 24.05.2011р. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком за кредитним договором з ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №1.08-35/П-2 від 19.06.08р., з Додатковою угодою №1 від 11.09.09р., Додатковою угодою №2 від 06.07.10р. та Додатковою угодою №3 від 25.05.11р. Згідно вказаного Договору поруки відповідач зобовязався солідарно відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником його зобовязань перед банком за кредитним договором в повному обсязі. Позичальником ОСОБА_3 «Тотус» умови кредитного договору та додаткових угод до нього не виконуються, тому позивач, користуючись своїм правом, просить стягнути вищевказану заборгованість з відповідача - поручителя.

Представник позивача перед судовим засіданням 22.03.2017р. подала суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача, яка також є представником третьої особи, в судове засідання 22.03.2017р. також не зявилась, подала суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі, просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових поясненнях та наданих суду у попередніх засіданнях усних поясненнях. Суть заперечень відповідача зводиться до наступного. Позивач звернувся із позовом до суду до поручителя, після спливу шести місяців, як після настання строків повернення частин кредиту згідно графіка, визначеного кредитним договором, так і після настання кінцевої дати повернення кредиту до 25.09.2012р. Вважає, що порука відповідача, згідно договору від 19.06.2008р., на момент звернення позивача із позовом до суду припинилась на підставі ч. 4 статті 559 ЦК України, а тому позов безпідставний, у його задоволенні слід відмовити.

Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

19 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "Перший Український ОСОБА_1", в особі філії ЗАТ "ПУМБ", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Перший Український ОСОБА_1" (докази правонаступництва в матеріалах справи), надалі - ОСОБА_1, з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тотус", надалі - Позичальник, з іншої сторони, укладено Кредитний договір № 1.08-35 (надалі Договір), за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язався надати Позичальнику Кредит у розмірі 280 000 доларів США (на поповнення обігових коштів), а Позичальник зобов'язався прийняти Кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за Кредит та повернути Банку Кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені Договором (п. 1.1. ст. 1, ст. 2 Договору).

Пунктом 7.1. Договору сторони погодили, що за користування Кредитом Позичальник зобов'язаний сплатити Банку відповідну плату в порядку і на умовах, обумовлених Договором. Так, проценти за користування Кредитом нараховуються Банком за ставкою у розмірі 14,9% річних (із розрахунку 360 днів на рік). У випадку невиконання чи неналежного виконання з будь-яких підстав (в т.ч. форс - мажорного характеру) зобов'язань, встановлених п.п. 10.3.6.1., 10.3.6.2. цього Договору, починаючи з першого дня такого невиконання чи неналежного виконання зобов'язань та/або з наступного періоду нарахування процентів за користування Кредитом, проценти за користування Кредитом збільшуються на 2% річних за кожний випадок невиконання чи неналежного виконання та/або недотримання і будуть нараховуватись Банком за такою підвищеною ставкою до тієї дати, коли зазначені зобов'язання будуть виконані/дотримані належним чином та/або до початку періоду нарахування відсотків за користування Кредитом, наступного за періодом, під час якого зазначені зобов'язання були виконані належним чином. Положення цього пункту мають поновлювальний характер і можуть застосовуватись протягом всього строку дії цього Договору. Підвищення розміру процентної ставки у випадках, передбачених п.п. 10.3.6.1., 10.3.6.2. цього Договору, відбувається сумарно, тобто у випадку невиконання чи неналежного виконання декількох або усіх разом зобов'язань, декількох або усіх разом умов, передбачених п.п. 10.3.6.1., 10.3.6.2. цього Договору, розрахунок кожного наступного збільшення процентної ставки здійснюється Банком на вже попередньо збільшений розмір процентної ставки.

В подальшому до вищевказаного кредитного договору між цими ж сторонами 22.10.2008р. була укладена Додаткова угода №1, 11.09.2009р - Додаткова угода №2, 06.07.2010р. - Додаткова угода №3, 16.08.2010р. - Додаткова угода №4 та 24.05.2011р. - Додаткова угода №5, якими змінювались та доповнювались умови кредитного договору.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно пункту 1.1 Кредитного договору, банк зобовязався надати позичальнику обумовлену кредитним договором суму кредиту. Позичальник, в свою чергу, зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, своєчасно повернути в повному обсязі надану суму кредиту та сплатити відсотки за користування ним. Вказані обов'язки зазначені у пунктах 1.1, 6.1 та 7.2 Кредитного договору.

Відповідно до умов, передбачених п. 1.1. Кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 280 000,00 доларів США, який був виданий кількома траншами: 25.06.2008 р. - 2 301,17 доларів США, 25.06.2008 р. -153 000,00 доларів США, 26.06.2008 р. - 43 454,58 доларів США та 02.07.2008 р. - 81 244,25 доларів США, про що свідчать меморіальні ордери.

11.09.2009р. між банком та ТОВ «Тотус» було підписано Додаткову угоду №2 до Кредитного договору №1.08-35 від 19.06.2008р.

15.09.2009р. банком було надано ТОВ «Тотус» кредит на суму 678 400,00 грн., що були використані наступним чином: 15.09.2009р. ТОВ «Тотус» була направлена заява на купівлю валюти в розмірі 80 000 доларів США. Витрати на купівлю валюти в обсязі 80 000,00 доларів США склали 684 749,44 грн., в тому числі: 675200,00 грн. - 80 000,00 доларів по курсу 8,44 гривень за 1 долар США; 5199,04 грн. - комісія в розмірі 0,77% від суми 675200,00 грн.; 1350,40 грн. - витрати в Пенсійний фонд.

З поточного рахунку ТОВ «Тотус» на купівлю валюти перераховано 694 100,00 + 1340,00 + 10,40 = 695 450,40 грн. 695 450,40 - 681 749,44 = 13 700,96 грн. - різниця між сумою, перерахованою на купівлю валюти та сумою, що була фактично витрачена на купівлю валюти була повернута на поточний рахунок ТОВ «Тотус».

Куплена валюта була перерахована на поточний валютний рахунок ТОВ «Тотус», з якого було здійснено погашення простроченої валютної заборгованості в розмірі 80 000,00 доларів США.

06.07.2010р. між Банком та ТОВ «Тотус» було підписано Додаткову угоду №3 до Кредитного договору №1.08-35 від 19.06.2008р. і 07.07.2010р. ТОВ «Тотус» було видано 682000,00 грн. Ці кошти були в повному обсязі направлені на погашення заборгованості за Кредитним договором №1.08-35 від 19.06.2008р. наступним чином: 78099,54 грн. - направлено на купівлю валюти в розмірі 9870,40 доларів США по курсу 7,9125 грн. за 1 долар США, з яких: 8244,84 долари США - погашення заборгованості за відсотками за частиною кредиту, наданої в доларах США (4993,73 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками; 3251,11доларів США - строкова заборгованість за відсотками); 1625,56 доларів США - повернено на поточний рахунок для продажу валюти за курсом 7,9025 грн. за 1 долар США, а отримана від продажу валюти сума у розмірі 12768,91грн. (1625,56 доларів США * 7,9025 = 12 845,99 грн. - 77,08 грн. (комісія від продажу валюти у розмірі 0,6% від суми 12845,99 грн.) направлена на погашення строкової заборгованості за частиною кредиту, наданої в гривні. 5523,46 грн. - направлено на погашення строкової заборгованості за частиною кредиту, наданої в гривні. 598 377 грн. - направлено на погашення в повному обсязі простроченої заборгованості за частиною кредиту, наданої в гривні.

Банк належним чином виконав свої договірні зобов'язання - своєчасно та в повному обсязі надав Позичальнику кредитні кошти.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком за кредитним договором з ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №1.08-35/П-2 від 19.06.08р., з Додатковою угодою №1 від 11.09.09р., Додатковою угодою №2 від 06.07.10р. та Додатковою угодою №3 від 25.05.11р. Згідно вказаного Договору поруки відповідач ОСОБА_2 зобовязався солідарно відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником його зобовязань перед банком за кредитним договором в повному обсязі.

Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору поруки ОСОБА_2 поручився перед Кредитором за виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором №1.08-35 від 19.06.2008 року. Поручитель відповідає перед Кредитором за порушення основного зобов'язання Позичальником.

Відповідно до умов статті 2 Договору поруки із змінами внесеними Додатковою угодою №5 від 24.05.2011 року, ОСОБА_2 зобов'язався перед банком відповідати за виконання Боржником всіх зобов'язань, що випливають з Кредитного договору, а саме, повернути кредит в розмірі 92000 доларів США та 682000,00 грн., частинами та в строки згідно графіка, але в будь-якому випадку до 25 вересня 2012 року. За несвоєчасне виконання обов'язків з повернення кредиту, здійснення плати за кредит, інших платежів, передбачених Кредитним договором, сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого виконанням зобовязання, за кожен день прострочення.

У разі порушення боржником зобовязань, що випливають з кредитного договору, поручитель разом з боржником відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобовязання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 «Тотус» свої зобов'язання належним чином не виконувало, в результаті чого станом на 16.06.2014року має прострочену заборгованість в розмірі 108344,77 доларів США та 1281085,08 грн., з яких: 612000,00 грн. та 77000,00 доларів США заборгованість за сумою кредиту, 389029,27 грн. та 31344,77 доларів США заборгованість за непогашеними відсотками, 280055,81 грн. сума пені за порушення строків повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Пунктами 1.1., 6.1. Кредитного договору, після внесених додатковими угодами змін, встановлено, що позичальник зобовязаний повернути кредит частинами в розмірах та строки, зазначені в наведеному нижче графіку, але в будь-якому випадку до 25.09.2012 року, проте позичальник не виконав взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором.

Згідно додаткової угоди №5 від 24.05.2011р., позичальник мав повертати кредит частинами по 5000,00 доларів США до 25 числа кожного місяця починаючи із 25.05.2011р. і закінчуючи 25.08.2012р., і 12000,00 доларів США до 25.09.2012р. Тобто всього 92000,00 доларів США.

Як вбачається із витягу із журналу вхідної кореспонденції Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, вищевказаний позов надійшов до суду 27.03.2013р.

Надана представником позивача копія поштового повідомлення про вручення суду рекомендованого відправлення, вказує на те, що позов позивачем був відправлений поштою 25.03.2013р.

Ухвалою суду від 15.04.2013р. було відкрито провадження у даній справі. Однак, у ніч з 18 на 19 лютого 2014 року, внаслідок захоплення приміщення суду невстановленими особами та його підпалу, вищевказана цивільна справа була знищена (спалена) під час пожежі. 23.06.2014р. позивач повторно звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність відмовити у задоволенні позову. При цьому, суд виходив із наступного.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до припинення зобовязання боржника (п. 6.1 договору поруки) не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_3 «Тотус» (а відтак і поручитель ОСОБА_2С.) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 25 вересня 2012 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

У даній справі, згідно додаткової угоди №5 від 24.05.2011р., позичальник мав повертати кредит частинами по 5000,00 доларів США до 25 числа кожного місяця починаючи із 25.05.2011р. і закінчуючи 25.08.2012р., і 12000,00 доларів США до 25.09.2012р.

Останній платіж на погашення суми кредиту боржник здійснив 06.12.2011р. в сумі 5000,00 доларів США погасивши чергову частину кредиту згідно графіка платежів, яка мала бути сплачена до 25.07.2011р. Тобто усі решта платежів, які мали бути сплачені до 25 числа починаючи з 25 серпня 2011 року до 25 серпня 2012 року по 5000,00 доларів США щомісячно, і 12000,00 доларів США до 25 вересня 2012 року, боржником не сплачені.

Уразі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати до 25 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові №6-53цс14 від 17.09.2014р.

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

Відповідно до п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Окрім того, Верховним Судом України у постанові №6-24цс14 від 16.04.2014р. висловлено наступну правову позицію.

«Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Отже трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 4 липня 2009 року і закінчується 3 липня 2012 року. У звязку з викладеним висновок суду про закінчення строку позовної давності 4 липня 2012 року не ґрунтується на законі.»

Згідно статті 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Беручи до уваги те, що позивач звернувся до суду із позовом 25.03.2013р., тобто після спливу шестимісячного строку, який розпочався 25.09.2012р. і завершився 24.03.2013р., порука щодо усіх зобовязань, які мали бути сплачені до 25.09.2012р. (а це кінцевий термін виконання зобовязання згідно кредитного договору), станом на 25.03.2013р. припинилась. А тому, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно статті 88 ЦПК України, так як у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати позивачу не відшкодовуються. Проте, відповідачем понесено витрати по сплаті судового збору в сумі 275,60 грн. за перегляд заочного рішення. Тому, ці кошти слід стягнути з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60-62, 79, 86, 88, 174, 209, 212-215, 223, 294, 360-7 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Тотус», про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути із публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» на користь ОСОБА_2 275,60 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_4