Номер провадження: 22-ц/785/961/17
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,

встановила:

До Приморського районного суду м. Одеси 18.04.2016 року звернулася позивач ОСОБА_2 із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 27.09.2012 року між нею та відповідачем укладено договір дарування, за яким відповідач подарував, а позивач прийняла в дар 23/1000 часини дачних будівель за адресою: АДРЕСА_1. Позивач набула права власності на приміщення загальною площею 22,1 кв.м. у дачному будинку літ. «Б», №1-огорожа, І- мостіння. Пізніше стало відомо, що право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться об'єкт нерухомості належний позивачу, 09.06.2015 року було зареєстровано за відповідачем, що порушує права позивача як власника, оскільки згідно законодавства до особи, що набула власності на будівлю, розміщену на земельній ділянці, переходить і право власності на дану земельну ділянку.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, припинивши реєстрацію права власності за відповідачем.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_4 за довіреністю від 27.04.2016 року не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав.

Рішенням суду в задоволенні позовної заяви відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду від 16.06.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

27.09.2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за яким відповідач подарував, а позивач прийняла в дар 23/1000 часини дачних будівель за адресою: АДРЕСА_1. Позивач набула права власності на приміщення загальною площею 22,1 кв.м. у дачному будинку літ. «Б», №1-огорожа, І- мостіння. Згідно п.1 договору нерухомість, що відчужується, розташована на земельній ділянці площею 242 кв.м., право власності, право користування земельною ділянкою за якою рахується 23/1000 частини та які належать дарувальнику не зареєстровано, кадастровий номер не присвоювався.

Таким чином, судом правильно було встановлено, що на момент укладення договору дарування відповідач ще не був власником земельної ділянки, на якій розташований об'єкт нерухомості, що є предметом договору дарування.

Однак, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.10.2015 року відповідач став власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер - НОМЕР_1 площею 0,023 га яка призначена для індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договору дарування) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Отже, виходячи з аналізу змісту правових норм, суд обґрунтовано зазначив, що необхідною умовою переходу права власності на земельну ділянку є закріплення такого права за попереднім землевласником на момент укладення договору відчуження житлового будинку.

Судом також правильно було встановлено, що на момент укладення договору дарування частини дачних будівель за відповідачем не було зареєстровано ні право власності ні право користування земельною ділянкою, до того ж кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався, то ж дана земельна ділянка не могла бути об'єктом цивільних правовідносин.

До того ж, позивачем не враховано, що судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності і стаття 81 ЗК України, яка регламентує вичерпній перелік підстав набуття права власності на земельні ділянки, не містить в цьому переліку зазначення такої підстави як набуття права власності за рішенням суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, суд прийшов до вірного висновку, що обґрунтування позовних вимог позивача не відповідає дійсним обставинам справи і нормам чинного законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

З матеріалів справи та наданих позивачем доказів не вбачається та обставина, що між сторонами взагалі виник спір щодо спірної земельної ділянки, так як відповідач ОСОБА_3 позов визнав в повному обсязі, а тому незрозуміло, що йому заважає будь яким чином відчужити отриману земельну ділянку на користь позивача у відповідності до чинного законодавства.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вказані вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко