АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний № 757/9116/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Батрин О.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5372/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Іванченка М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Дочірнього підприємства «Безпека», третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та передачу ключів від квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ДП «Безпека» про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та передачу дублікату ключів від квартири.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалася на те, що з 25 березня 2006 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є діти: син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 2006 року позивач разом з малолітніми дітьми зареєстровані та проживали у АДРЕСА_1, що належить малолітньому сину на підставі договору дарування. З 5 березня 2015 року позивач не змогла потрапити до зазначеної квартири, оскільки замки на вхідних дверях були замінені , відповідач ОСОБА_2 вивіз усі її особисті речі. 7 березня 2015 року позивач потрапила до квартири шляхом заміни замків у ній, проте в цей же день відповідач знову замінив вхідні замки, через що позивач не може потрапити до квартири.

Крім того, відповідач уклав договір з охоронним агентством ДП «Безпека» щодо охорони квартири. Працівники вказаного товариства також перешкоджають позивачу потрапити до квартири. 7 лютого 2016 року позивач спробувала зайти до квартири, але такі спроби були марними, оскільки працівники ДП «Безпека» не впустили до квартири, зазначивши, що на це є розпорядження ОСОБА_2 Враховуючи те, що відповідачі протиправно позбавили позивача права користування квартирою АДРЕСА_1 фактично виселили її та чинять перешкоди у користуванні квартирою, позивач просила зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користування квартирою, усунути перешкоди у користуванні квартирою, вселити її та передати дублікати ключів від квартири.

Під час судового розгляду справи відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що у лютому 2015 року ОСОБА_2 дізнався про близькі інтимні стосунки його дружини з іншим чоловіком, які тривають з 2013 року. Після усвідомлення того, що чоловіку відомо про близькі інтимні стосунки з іншим чоловіком, у березні 2015 року ОСОБА_3 добровільно виїхала з вказаної квартири, покинувши чоловіка разом із донькою, які там проживали. Зважаючи на те, що їх малолітній син ОСОБА_4 у 2014 році виїхав на навчання до Великої Британії, а також у зв'язку з добровільним виїздом ОСОБА_3 до іншого місця проживання, відповідач просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 209-211).

Ухвалою суду залучено як третю особу Службу у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації (т. 1 а.с. 231-232).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Дочірнього підприємства «Безпека», третя особа Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києе: державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та. передачу дублікату ключів від квартири - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 та Дочірнє підприємство «Безпека» не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 що належить на праві власності ОСОБА_4.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, а саме передати ОСОБА_3 дублікати ключів від вказаної квартири та вселити ОСОБА_3 у вказану квартиру.

Стягнуто з ОСОБА_2 та Дочірнього підприємство «Безпека» на користь ОСОБА_3 по 551 грн. 20 коп. судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені первісного позову відмовити, а зустрічний задовольнити в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що оскаржуване рішення в частині задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову є незаконним, необґрунтованим, прийняте в результаті неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи. Судом не було взято до уваги той факт, що ОСОБА_3, як наймач, не виконує покладені на неї житловим законодавством обов'язки по внесенню плати за користування жилим приміщенням. Суд не проаналізував, що ОСОБА_3 здійснила реєстрацію свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, з порушенням вимог ЦК України, Законів України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», положень Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1077. Суд не взяв до уваги , що мало місце пошкодження ОСОБА_3 майна, що належить неповнолітньому сину сторін Нікіті. Скарга містить доводи про припинення сервітуту, через не проживання ОСОБА_3 з власником квартири. Також в скарзі є доводи про порушення норм процесуального права, зокрема щодо розгляду заяви про витребування документів на підтвердження правомірності реєстрації позивача, а також безпідставного не закриття провадження в справі, через наявність судового рішення про розгляд тих же вимог про той же предмет.

В судовому засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_2 доводи скарги підтримали.

ОСОБА_3 та її представник доводи скарги заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 150 ЖК України та ч.1 ст.383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України члени родини власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Член родини власника житла втрачає право користування житлом при відсутності члена родини без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю чи законом.

Задовольняючи позов про усунення перешкод та вселення та відмовляючи в задоволенні позову про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, суд вважав встановленими такі обставини.

З 25 березня 2006 року сторони - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого є діти: син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 8-10).

З 2006 року сторони разом з малолітніми дітьми проживали у АДРЕСА_1, що не заперечується сторонами, у зв'язку з чим вказана обставина відповідно до ст. 61 ч. 1 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності малолітньому ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, на підставі договору дарування незавершеного будівництва об'єкта нерухомого майна від 16 червня 2006 року (т. 1 а.с. 13).

З 03 березня 2011 року позивач ОСОБА_3 разом з малолітніми дітьми зареєстровані у цій квартирі (т. 1 а.с. 14).

Відповідача ОСОБА_6 у вказаній квартирі зареєстрований з 27 березня 2015 року (т. 1 а.с. 14).

ОСОБА_3 була вселена у квартиру свого сина як член його сім'ї та набула рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням.

Судом встановлено, що будь-яких доказів того, що ОСОБА_3 не проживала у спірній квартирі понад один рік без поважних причин суду не надано.

Натомість, у матеріалах справи містяться докази того, що ОСОБА_3 неодноразово намагалась потрапити до квартири, починаючи з 5 березня 2015 року. Проте до квартири її не пускали відповідачі.

Так, за фактом неможливості потрапити до квартири 5 березня 2015 року Печерським районним судом м. Києва від 30 жовтня 2015 року у справі № 757/17473/15-ц ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки 7 березня 2015 року вона самостійно потрапила до квартири, котре в цій частині ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишене без змін (т. 1 а.с. 52-61).

Проте, цього ж дня 7 березня 2015 року відповідачем ОСОБА_2 знову були замінені замки, внаслідок чого ОСОБА_3 не могла потрапити до спірної квартири.

Вказані обставини, підтверджуються скаргою позивача від 17 березня 2015 року, відповідно до якої в ніч з 12 на 13 березня 2015 року вона не могла потрапити до квартири (т. 1 а.с. 15); заявою відповідача ОСОБА_2 від 3 червня 2015 року, відповідно до якої ОСОБА_3 протягом березня-квітня 2015 року намагалась потрапити до квартири (т. і а.с. 18); іншими доказами, відповідно до яких вбачається, що, починаючи з 7 березня 2015 року позивач ОСОБА_3 намагалась вселитись у квартиру, проте їй чинились перешкоди ОСОБА_8 та ДП «Безпека», що здійснювало охорону квартири (т. 1 а.с. 127, т. 2 а.с. 37-79).

Крім того, 26 вересня 2016 року працівники ДП «Безпека» на вимогу ОСОБА_2 закрили спірну квартиру у присутності ОСОБА_3, на ланцюг з метою недопущення її до квартири. Вказані події відбувались в присутності працівників Печерського ГУ НП у м. Києві (т. 2 а.с. 85-108).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, яке постановою Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року залишене без змін, визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з їх матір'ю - ОСОБА_3

Виходячи з наявних у матеріалах справи письмових доказів, досліджених судом першої інстанції, вищенаведені обставини справи. які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про обґрунтованість та доведеність вимог ОСОБА_3 про усунення їй перешкод та вселення, та недоведеність зустрічних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, відповідають цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги в частині припинення сервітуту ОСОБА_3, через не проживання її в спірній квартирі з сином, який перебуває на навчанні за кордоном з вересня 2014 року, колегія суддів не приймає з огляду на те, що вказана обставина відповідно до ст. 406 ЦК України не є підставою для припинення сервітуту.

ОСОБА_9 набула права користування спірною квартирою, як мати її власника і ця обставина не припинилась, а тому відповідно сервітут також не припинився.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_9 незаконно зареєстрована в спірній квартирі, колегія суддів не приймає, оскільки така реєстрація здійснювалась посадовими особами, незаконність дій який не встановлена в порядку адміністративного судочинства.

Доводи скарги про не проживання в спірній квартирі без поважних причин більше року спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що сам відповідач визнає, що квартиру ОСОБА_9 залишила в березні 2015 року. Вже в квітні 2015 року ОСОБА_9, звернулась до суду з іншим позовом в якому вказувала на перешкоди в користуванні квартирою , з даним позовом ОСОБА_9 звернулась в лютому 2016 року, тобто відсутні підстави вважати, що позивач в спірній квартирі не проживала більше року без поважних причин.

Доводи скарги в частині не сплати ОСОБА_9 комунальних платежів за користування житлом не можуть бути підставою для визнання її такою, що втратила право на житло, відповідно до вимог закону.

Доводи скарги про порушення процесуального права судом, в частині не постановлення ухвали, як окремого документу за заявою про забезпечення доказів, колегія суддів не приймає, оскільки відмова в задоволенні клопотання про забезпечення доказів, була правомірною, так як докази, які просив витребувати відповідач не стосувались предмету спору, як за основним так і за зустрічним позовом. Законність реєстрації позивача в спірній квартирі не може бути предметом перевірки в даному спорі, оскільки така реєстраціє відбувалась під час здійснення повноважень посадовими особами, законність дій яких може бути перевірена лише в порядку адміністративного судочинства.

Доводи з приводу наявності підстав для закриття провадження в справі за позовом ОСОБА_9 про усунення перешкод, оскільки в аналогічному позові їй вже судом відмовлено, колегія суддів не приймає, так як в даній справі вимоги заявлені з інших підстав з посиланням на повторну зміну замків відповідачем після ухвалення попереднього рішення.

Доводи скарги про порушення відповідачкою за зустрічним позовом права власності неповнолітнього сина на спірну квартиру шляхом її пошкодження, колегія суддів не приймає, так як ці обставини не мають правового значення для вирішення тих позовних вимог, які заявлені в даній справі.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Суд повно встановив обставини, які мали правове значення для вирішення справи, дав належну правову оцінку наданим доказам.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Рішення в частині задоволення позову ОСОБА_9 до ДП «Безпека» апеляційним судом не переглядалось так як ДП «Безпека» його не оскаржило.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді: