19.12.2017 року Провадження №2/425/650/17
Справа №425/2633/17
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Гайворонська І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 39, у будинку № 33 по вулиці Мєндєлєєва в місті Рубіжне Луганської області.
Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. У судове засідання 19 грудня 2017 року для розгляду справи по суті особи, які беруть участь у справі, не зявились. Позивачі просили справу розглянути без їх участі, проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідачі причини неявки у судове засідання не повідомили, відзив на позовну заяву не подали.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У звязку із повторною неявкою в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про проведення судового засідання 20 листопада 2017 року та 19 грудня 2017 року, та від яких заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, причини неявки ними не повідомлені, відзив на позовну заяву не поданий, а позивачі не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивачів і відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України занесена до протоколу судового засідання.
Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивачі вказували на те, що вони отримали право користування квартирою № 39 у будинку №33, що розташований по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області та у зв`язку із в`їздом у цю квартиру зареєструвала своє місце проживання. Разом із цим, за згодою наймача: ОСОБА_1, отримали право користування цією ж квартирою і інші члени її сімї, а саме: чоловік, син та донька, які також зареєстрували своє місце проживання в цій квартирі. Однак чоловік ОСОБА_5 ОСОБА_6 перестав проживати в вказаній квартирі з жовтня 2011 року, а у серпні 2017 року, вони розірвали шлюб. Син ОСОБА_5 - ОСОБА_4 також не проживає у вказаній квартирі з жовтня 2011 року. І тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування зазначеною квартирою.
На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
Девятнадцятого листопада 1970 року, на підставі рішення виконкома Рубіжанської міської ради депутатів трудящих № 293 від 19.11.1970 року, Виконавчий комітет ОСОБА_7 депутатів трудящих міста Рубіжне, видав ОСОБА_8, сімя якого складалась з трьох осіб, ордер № 6681 на право зайняття двох кімнат у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.10). До складу сімї ОСОБА_8 входили: дружина ОСОБА_7 та донька ОСОБА_9 (а.с.10,11).
Як вбачається із тексту рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 липня 2017 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, дошлюбне прізвище ОСОБА_5 «Пономарьова» (а.с. 13).
Шостого березня 1984 року в квартирі АДРЕСА_2, зареєструвала своє місце проживання позивач ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4. ОСОБА_10, позивач ОСОБА_2, зареєструвала своє місце проживання у вказаній квартирі 20 лютого 1991 року, а 29 вересня 1998 року у цій же квартирі, з дозволу ОСОБА_5, зареєстрував своє місце проживання, чоловік ОСОБА_5 ОСОБА_11 (а.с. 6,16,17).
Відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання, складеного в присутності сусідів-свідків (ОСОБА_12 та ОСОБА_13), ОСОБА_11 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 не проживають з жовтня 2011 року (а.с.30,31,32).
Судом встановлено, що ОСОБА_4, з 13 січня 2005 року має зареєстроване місце проживання у Усть-Хоперській Серафімовічского районі Волгоградської області Російської Федерації, про це свідчить надана суду копія паспорту ОСОБА_4, в якому міститься штамп із зареєстрованою адресою проживання (а.с.12).
За відомостями наданими Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради Луганської області, станом на 31 грудня 2012 року на квартиру АДРЕСА_2, право власності не оформлено (а.с.39). При цьому будь-які відомості щодо прав приватної власності на цю квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за будь-якою фізичною чи юридичною особою відсутні (а.с.32).
Із встановлених обставин вбачається, що позивачі та відповідачі стали учасниками цивільних правовідносин у сфері безстрокового права користування жилим приміщенням в будинку державного житлового фонду, в межах яких між ними, як наймачем та членами сім`ї наймача, виник спір щодо наявності у відповідачів, як членів сім`ї наймача, права користування квартирою у звязку із не проживанням ними у квартирі понад шести років.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень статті 47 Конституції України держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу взяти житло в оренду; громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Так, з огляду на положення частини 1 статті 9 Житлового кодексу Української РСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.
При цьому, згідно частини 1 статті 61 цього ж кодексу, користування жилим приміщенням у таких будинках здійснюється відповідно до договору найму, який укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем та громадянином - на ім`я, якого видано ордер, який враховуючи положення статті 64 того ж кодексу має право вселити в отримане жиле приміщення - членів своєї сім`ї, які разом з наймачем користуються на рівні з ним усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є наймачем квартири №39 у будинку №33, що розташований по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області, і має зареєстроване місце проживання у зазначеній квартирі з 06 березня 1984 року (а.с.6,10).
Того ж дня, ОСОБА_5, надала право користування цією квартирою своєму синові ОСОБА_4 і той, також 06 березня 1984 року зареєстрував своє місце проживання у зазначеній квартирі. Пізніше вона вселила у цю ж квартиру свою доньку - ОСОБА_2 та свого чоловіка - ОСОБА_3, як членів своєї сім`ї. А ті в свою чергу зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі 20 лютого 1991 року та 29 вересня 1998 року відповідно (а.с.6,16,17).
Частина 4 статті 9 Житлового кодексу Української РСР гарантує, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
А частина 2 статті 107 цього ж кодексу передбачає, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України". Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Тому суд враховує, що за свідченнями сусідів позивачів та відповідачів, останні не проживають у квартирі № 39 в будинку №33, що розташований по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області з жовтня 2011 року (а.с.38).
Таким чином, з огляду на те, що позивачем доведена зміна постійного місця проживання відповідачів, як членів сім`ї ОСОБА_1 (наймача цієї квартири), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід визнати такими, що втратили право користування цією квартирою.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Отже, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,76-113,128-132,133-142,174-183,217-248,258,259,263-265,268,273,280-289,351-355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2) такими, що втратили право користування квартирою № 39 у будинку № 33, що розташований по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя - Д.С. Коваленко