Справа № 464/1128/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/2857/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Квіти Львова» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Квіти Львова» до ОСОБА_3, Громадської організації «Народна самооборона Львівщини» треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Стефанюк Оксана Ігорівна, Інспекція Державного архітектурно - будівельного контролю у м. Львів, Львівська міська рада про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання незаконною та скасування державної реєстрації, -

в с т а н о в и л а:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Квіти Львова» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, Громадської організації «Народна самооборона Львівщини» в якій, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить визнати недійсними договори купівлі-продажу та договір дарування ідеальних часток у праві власності на будівлю та визнати незаконною і скасувати державну реєстрацію права власності.

Разом із вищевказаною позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення вказаного позову, шляхом накладення арешту на будівлю за адресою - АДРЕСА_1, загальною площею 232,4 кв.м, що складається з: ворота металеві, огорожа металева сітка, вимощена бруківка, відкритий тенісний корт площею 1226,3 кв.м, спортивний майданчик площею 265,54 кв.м, відкритий тенісний корт площею 1133,3 кв.м, тротуарна доріжка (бруківка), огорожа цегляна та заборонити будь-яким особам відчужувати вказане майно. В обґрунтування заяви покликається на те, що відповідачі можуть скористатися своїм правом власності відносно вказаного об'єкта нерухомого майна та відчужити його, що ускладнить у майбутньому виконання судового рішення за вищевказаним позовом. Просить заяву задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2017 року у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Квіти Львова» про забезпечення позову - відмовлено.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2017 року оскаржено Приватним акціонерним товариством «Квіти Львова».

В обгрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що беручи до уваги характер набуття права власності на самовільно збудовані об'єкти, зокрема, тенісні корти та спортивний майданчик, існування відкритого кримінального провадження щодо цих об'єктів ще задовго до визнання на них права власності, наявність не скасованого запису щодо зареєстрованого права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчинений неодноразовий перепродаж незаконно збудованого майна, вважає існування реальної загрози подальших спроб відчуження таких об'єктів з метою їх узаконення, а тому є всі підстави щодо вжиття заходів забезпечення шляхом накладення на нього арешту та заборони відчуження. Судом першої інстанції зазначене враховано не було, та безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Просить ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2017 року, якою було відмовлено у заяві про забезпечення позову Приватного акціонерного товариства «Квіти Львова» скасувати, та прийняти нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову Приватного акціонерного товариства «Квіти Львова» задовольнити та вжити заходи забезпечення позову, а саме: накласти арешт на будівлю за адресою - АДРЕСА_1, загальною площею 232,4 кв.м, що складається з: ворота металеві, огорожа металева сітка, вимощена бруківка, відкритий тенісний корт площею 1226,3 кв.м, спортивний майданчик площею 265,54 кв.м, відкритий тенісний корт площею 1133,3 кв.м, тротуарну доріжку (бруківку), огорожу цегляну та заборонити будь-яким особам відчужувати вказане майно. Судові витрати стягнути з відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ст. 4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір, предметом позовних вимог - визнання недійсними договорів купівлі-продажу з подальшим скасування державної реєстрації права власності, що виникло на підставні спірних договорів; об'єктом таких договорів та заяви про забезпечення позову виступають одні і ті складові частини об'єкта нерухомого майна, яке було предметом оскаржуваних договорів, однак попри те суду не подано доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову та не вказано переконливих підстав про те, що невжиття такого виду заходу забезпечення позову, як заборона іншим особам відчужувати вказане, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; доводи заявника не підтверджують намірів інших осіб здійснити відчуження вказаних об'єктів нерухомого майна та жодних інших даних щодо відчуження вказаними особами такого майна у суду відсутні. Разом із тим, вид забезпечення позову - накладення арешту на будівлі, що складається із складових частин об'єкта нерухомого майна не є співмірним із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру у відповідності до ст.152 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до переконання про відсутність підстав у відповідності до вимог ст. ст. 151, 152 ЦПК України для застосування таких видів забезпечення позову.

Однак, колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі зроблені всупереч нормам як матеріального, так і процесуального права та без повного і всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України, що роз'яснено у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2012 року №9 (із змінами і доповненнями).

До видів забезпечення позову, передбачених ст.152 ЦПК України, віднесено зокрема накладення арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб, а також заборона вчинення певних дій. Такі види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.п. 3-5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач Приватне акціонерне товариство «Квіти Львова» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, Громадської організації «Народна самооборона Львівщини» у якій з уточненням просить визнати недійсними договори купівлі-продажу та дарування ідеальної частки у праві власності на будівлю та скасувати державну реєстрацію права власності.

З матеріалів справи вбачається, що у користуванні ПрАТ «Квіти Львова» перебуває земельна ділянка по АДРЕСА_1, на якій знаходиться нерухоме майно, що належить позивачу, а саме, водяний резервуар.

На території, де знаходиться водяний резервуар було здійснено самовільне будівництво, право власності на яке було визнано за ОСОБА_6 рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22.06.2016 року. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28.11.2016 року рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22.06.2016 року скасовано і у задоволенні позову відмовлено. Однак, з того часу самовільно збудований об»єкт вже чотири рази відчужено.

На даний час в суді оспорюються саме договори про відчуження самовільно збудованих об»єктів нерухомості на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні позивача, та подальша державна реєстрації цих об»єктів. Оскільки спір в судовому порядку ще не вирішено по суті, то за таких обставин позивачем обґрунтовано наведено припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити, чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення його прав та законних інтересів. Враховуючи те, що вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту, запропонований позивачем у заяві про забезпечення позову, є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами, заяву в цій частині на переконання колегії суддів слід задовольнити.

І оскільки накладенням арешту охоплюється заборона на вчинення дій щодо відчуження майна, а також з врахування неконкретизованості щодо суб»єкта, якому слід би було заборонити проводити такі дії, а відтак і не залученням такого до участі в справі, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії по відчуження майна, слід відмовити.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції, якщо вона була вирішна судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2017 року та постановлення нової ухвали про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 209, ч. 3, 303, 304, 307 п. 2 ч. 2, 312 п. 2 ч. 1, 313, 314 ч. 1 п. 6, ст. ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Квіти Львова» - задовольнити частково.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву Приватного акціонерного товариства «Квіти Львова» про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будівлю за адресою - АДРЕСА_1, загальною площею 232,4 кв.м, що складається з: воріт металевих, огорожі металевої сітка, вимощена бруківка, відкритий тенісний корт площею 1226,3 кв.м, спортивний майданчик площею 265,54 кв.м, відкритий тенісний корт площею 1133,3 кв.м, тротуарна доріжка (бруківка), огорожа цегляна.

У задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам відчужувати вказане майно відмовити.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що в силу вимог ст. 324 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред'явлення ухвали до виконання один рік, тобто до 15 травня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.