Справа № 369/5993/16-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/5053/17 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 22 19.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Гуля В.В.

за участю секретаря: Тимошевської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року по справі за позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Дмитрівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про виселення,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У липні 2016 року Державне підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (надалі ДГ «Дмитрівка» та /або позивач) звернувся з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на його балансі перебуває гуртожиток в якому проживають відповідачі.

У 1998 році ОСОБА_2 був прийнятий на роботу в ДГ «Дмитрівка». У січні 2003 року між сторонами укладено договір оренди житлового приміщення на термін роботи в господарстві. Відповідачі також зареєстровані за даною адресою.

Наказом ДП ДГ «Дмитрівка» від 18 липня 2011 року було припинено трудові відносини з відповідачем за його заявою. Після припинення трудових відносин відповідачі продовжили проживати в гуртожитку при цьому відмовляються звільнити займане приміщення, знятись з реєстраційного обліку або повернутись працювати на підприємство.

Вважаючи, що відповідачі проживають в гуртожитку без достатніх правових підстав позивач просив виселити відповідачів з житлового приміщення кімнати АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення, зняти відповідачів з реєстрації та судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідачі звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі займають кімнату АДРЕСА_1 протиправно, без правових підстав, чим порушують права позивача, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погодитись з такими висновками місцево суду не може, виходячи з наступного.

Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки.

За ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

В ст. 109 ЖК України вказано, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого житлового приміщення.

Отже, за загальним правилом, робітники і службовці, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню із службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

При цьому, у житловому праві закріплені гарантії для певних категорій осіб, які не можуть бути виселені із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.

Так, в абзаці 3 ст. 125 ЖК України визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Відповідно до ч. 1 ст.126 ЖК України надаване громадянам у зв'язку з виселенням з службового жилого приміщення інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що будівля гуртожиткуАДРЕСА_1 належить на праві власності державі в особі Національної академії наук України як органом по управлінню державним майном і передане в користування ДП ДГ «Дмитрівка» для виконання його статутних завдань на праві оперативного управління.

Наказом ДП ДГ «Дмитрівка» №28к від 26 лютого 1998 року було прийнято на роботу ОСОБА_2 на посаду тракториста.

У січні 2003 року між ДГ «Дмитрівка» та ОСОБА_2 укладено договір оренди житлового приміщення площею 28,9 кв.м, кухня загального користування гуртожитку АДРЕСА_1

Даний договір діяв на період роботи в господарстві, при звільненні або виявлення грубих порушень правил проживання в гуртожитку відповідачів підлягають виселенню з усіма членами сім'ї.

З пояснень сторін встановлено, що відповідачі вселились в гуртожиток на підставі договору оренди житлового приміщення за згодою ДГ «Дмитрівка». Новий договір оренди кімнати в гуртожитку не укладався та ордер не видавався.

Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого житлового приміщення.

Отже, за загальним правилом, робітники і службовці, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню із службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, якщо гуртожиток надано у зв'язку з роботою, слід з'ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно зіст.132 ЖК без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину.

Наказом ДГ «Дмитрівка» №52/2-К від 18 липня 2011 року з займаної посади на підставі особистої заяви ОСОБА_2 було звільнено с займаної посади за власним бажанням.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів того, що відповідач звільнився без поважних причин, оскільки наказ про звільнення не містить причин звільнення, а написання заяви не може ототожнюватись з неповажністю причин звільнення.

Матеріали справи не містять доказів щодо надання відповідачам іншого рівноцінного житлового приміщення, придатного для проживання і яке не відноситься до категорії службового.

Також слід вказати, що відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги в ДП ДГ «Дмитрівка» задоволенню не підлягають.

Згідно положень ст.. 130 ЖК України, Правил користування гуртожитками громадяни користуються житлом для особистого проживання і проживання членів їх сімей, у разі проживання в приміщенні, що перебуває у їх відособленому користуванні, без згоди власника вселити своїх малолітніх чи неповнолітніх дітей, а за згодою власника вселити до такого приміщення свою дружину або чоловіка, дітей, які досягли вісімнадцяти років, а також батьків.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові - на позивача. При таких обставинах судовий збір за подання апеляційної скарги необхідно стягнути з позивача

Керуючись ст.ст. 367,374,376 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

постановила:

Апеляційну скаргуОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4- задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Дмитрівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про виселення- відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на користь ОСОБА_4 - 3031 (три тисячі тридцять одну) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: