Провадження № 22ц/782/930/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року, грудня місяця, 13-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря: Єгорової О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району на рішення та ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 14 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району до ОСОБА_1 про відшкодування коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року позивач УПТЗН Запорізької міської ради по Хортицькому району звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що згідно заяви ОСОБА_1 від 04.07.2016 року УПТЗН Запорізької міської ради по Хортинському району подовжено відповідачу виплату щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на період з 047.07.2016 року по 03.01.2017 року за фактичним місцем проживання: м.Запоріжжя, Хортицьке шосеАДРЕСА_1. На підставі Порядку здійснення контролю за призначенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування та за результатами контролю і інформації Держприкордонслужби від 01.02.2017 року, встановлено, що гр. ОСОБА_1 в період отримання грошової допомоги з 04.07.2016 року по 03.01.2017 року була відсутня за фактичним місцем проживання понад 60 днів, а саме 114 днів, про що позивача не повідомила. Позивач, посилаючись на положення п.11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до якого уповноважений представник сімї, якому призначено грошову допомогу, зобовязаний повідомити уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями повертаються уповноваженим представником сімї на вимогу уповноваженого органу. За час відсутності відповідача за фактичним місцем проживання з 04.08.2016 року по 25.12.2016 року ОСОБА_1 були надміру виплачені грошові кошти у загальній сумі 4 163,35 грн. З метою повернення надмірно виплачених бюджетних коштів відповідачу направлялись вимоги про повернення грошових коштів у сумі 4 163,35 грн. До теперішнього часу у добровільному порядку грошові кошти відповідачем не повернуті. Просив суд, нададавши заяву забезпечити позов по зазначеній цивільній справі, та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача надмірно виплачені кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 4 163,35 грн.

Позов було прийнято до розгляду і ухвалою Сватівського району суду Луганської області від 14 листопада 2017 року у задоволенні заяви про забезпечення позову позивачу було відмовлено; рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 14 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог УПТСЗН Запорізької міської ради по Хортицькому району до ОСОБА_1 про відшкодування коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, позивачем УПТЗН Запорізької міської ради по Хортицькому району подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи та необєктивне дослідження законодавчих норм, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарга, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно довідки від 03.12.2014 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданих УПТЗН Запорізької міської ради по Хотицькому району ОСОБА_1 перемістилися та мешкають за адресою: м.Запоріжжя, Хортицьке шосе, 6/223, м. Запоріжжя. 14.07.2016 року ОСОБА_1 звернулась до УПТЗН Запорізької міської ради по Хортицькому району для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Згідно заяви ОСОБА_1 від 04.07.2016 року та відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщенним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 їй подовжено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, як уповноваженому представнику сімї, непрацездатній особі, на період з 04.07.2016 року по 03.01.2017 року. На підставі інформації Держприкордонслужби від 01.02.2017 року було встановлено, що ОСОБА_1 в період призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг була відсутня 114 днів за місцем її фактичного перебування у період з 04.08.2016 року по 25.12.2016 року. Відповідно до розрахунку, борг ОСОБА_1 за надміру виплачену УПТЗН Запорізької міської ради по Хортицькому району щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 04.08.2016 року по 25.12.2016 року становить 4 163,35 грн., про що останній 21.03.2017 року за № 02-08/2477, було надіслане повідомлення, яке було вручене 24.03.2017 року. Згідно довідки № 3108 від 29.05.2017 року ОСОБА_1 за період з серпня 2016 року по грудень 2016 року включно отримала допомогу переміщеним особам для проживання у розмірі 4 420, 00 грн. На підставі вищевикладеного, з урахуванням положень п.12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року, в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що посилання позивача на обґрунтування своїх позовних вимог лише на обставини щодо тривалої відсутності ОСОБА_1 за місцем проживання у м. Запоріжжя понад 60 днів не дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, в даному випадку до м. Суходільськ. Крім того, абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону встановлено, що у разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання. Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об'єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону. У разі наявності у внутрішньо переміщеної особи обґрунтованих причин для продовження строку її відсутності за місцем проживання понад 60 днів така особа звертається з відповідною письмовою заявою за місцем проживання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад. У такому разі строк відсутності внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання може бути збільшено до 90 днів.Твердження позивача, що відповідач понад 60 днів, а саме 114 днів була відсутня за фактичним місцем перебування в м. Запоріжжя, не свідчить про те, що відповідач змінили місце проживання та повернулась до покинутого постійного місця проживання у м. Суходільськ, вразі чого вона зобовязана була би попередити відповідний структурний підрозділ.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що були наведені ним у рішенні, адже суд суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доводами апеляційної скарги висновки суду не спростовується, адже матеріалами справи підтверджено поважність причин відсутності відповідачки, що має значні проблеми із здоровям, наміру покидати місце свого перебування у м.Запоріжжі не мала, усі отримані кошти були використані для покриття витрат на проживання, у т.ч. житлово-комунальних послуг у м. Запоріжжі, після лікування вона повернулась до м.Запоріжжя, де продовжувала проживати та отримувати призначену щомісячну допомогу від позивача. Під час розгляду справи було знайдено підтвердження обставинам про те, що відповідачка 04.08.2016 року виїхала до м. Суходільськ відвідати родичів, однак через погіршення стану здоровя змогла повернутись до м. Запоріжжя лише 25.12.2016 року проте затримка із поверненням була викликана поважними причинами, а оскільки позивачем не доведено суду, що ОСОБА_1 було подано документи із недостовірними відомостями, немає підстав вважати що ОСОБА_1 повернулася до покинутого місця постійного проживання у м.Суходільськ, або виїхала на постійне місце проживання за кордон отже відсутні підстави для задоволення заявлених у позові вимог. З наявної у матеріалах справи медичної документації вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є людиною похилого віку, з 2014 року вже перенесла декілька разів інфаркт міокарду, неодноразово перебувала на лікуванні із цього приводу, страждає на важкі хронічні хвороби, що значно обмежують її життєдіяльність та її можливості щодо переміщення (а.с. 66-68).

Що ж до доводів скарги про неповне зясування судом першої інстанції обставин справи та необєктивного дослідження законодавчих норм, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права -зокрема при винесенні ухвали про відмову у вжитті заходів про забезпечення позову - то заявником не було доведено що є загроза невиконання рішення суду, колегія суддів вважає, що наявність зазначених апелянтом порушень не доведена, при перегляді рішення суду першої інстанції, у межах доводів апеляційної скарги, порушень норм матеріального та процесуального права при розгляді справи та прийнятті рішення судом першої інстанції колегією суддів не встановлено, тому підстав для скасування рішення суду та ухвали суду колегія суддів не вбачає, адже не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 312, 314-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району відхилити.

Ухвалу та рішення Сватівського районного суду Луганської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: