Провадження по справі № 2/752/1222/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Марченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

12.09.2016 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.02.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики в усній формі, згідно умов якого позивач передав відповідачу суму позики у розмірі 1000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути позивачеві суму позики у строк до 20.02.2015 року, а також за кожен день затримки повернення коштів сплатити пеню у сумі 10 доларів США, що підтверджується складеною розпискою.

Також зазначив, що 07.04.2016 року між ним та відповідачем було укладено ще один договір позики в усній формі, згідно умов якого позивач передав відповідачу суму позики у розмірі 13 000,00 гривень, а відповідач зобов'язався повернути позивачеві суму позики у строк до 21.04.2016 року, а також за кожен день затримки повернення коштів сплатити пеню у сумі 100 гривень, що підтверджується складеною розпискою.

Зазначив, що відповідачем суму боргу за договорами позику позивачу не повернуто. Про невиконання відповідачем грошового зобов'язання свідчить наявність у позивача оригіналу розписки

Крім того, враховуючи, що відповідачем порушено строки повернення позивачу грошових коштів за договорами позики, просив стягнути з відповідача на його користь суму за договорами позики, штрафні санкції, а також три проценти річних від простроченої суми, з урахуванням того, що сума боргу за договором позики від 11.02.2016 року складає 81 188, 70 грн., з яких 27 000,00 грн. - сума основного боргу, 2 756,70 грн. - відсотки за користування грошовими коштами, 432, 00 грн. - три проценти річних, 54 000, 00 - пеня за кожен день затримки виконання зобов'язання, та сума боргу за договором позики від 07.04.2016 року складає 28 989,16 грн., з яких 13 000,00 грн. - сума основного боргу, 15 400, 00 грн. - відсотки за користування грошовими коштами, 429, 00 - інфляційні витрати , 160,16 грн. - три проценти річних, а всього стягнути - 113 177, 86 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання призначене на 16.05.2017 року не з'явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, клопотань про продовження у справі перерви не направили. Згідно пояснень наданих в судовому засіданні 13.03.2017 року пояснили суду, що дійсно визнають факт отримання відповідачем у позику від позивача грошових коштів у розмірі 1000 доларів США та 13 000 грн., однак вказали, що позивачем двома платежами, а саме 21.07.2016 та 29.07.2016 року, було повернуто позивачеві по 500 доларів США, непогашеними залишилися виключно відсотки за несвоєчасне виконання зобов'язання, що стосується договору позики від 07.04.2016 року, то на виконання його на умов позивачу також було повернуто відповідачем 13 000 грн.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та попередньо надані пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, та оригінали розписок про отримання позики відповідачем від 11.02.2016 року та від 07.04.2016 року, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що 11.02.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошові кошти, в якості позики, в сумі 1000 доларів США в еквіваленті 27 000 грн. в день складання цієї розписки та зобов'язався повернути вказані кошти у строк до 20.02.2016 року зі сплатою за кожен день затримки пені 10 доларів США - 270 грн. відповідно, що підтверджується розпискою про отримання позики підписаною відповідачем, оригінал якої було досліджено в судовому засіданні (а.с. 7).

Також судом встановлено, що 07.04.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошові кошти, в якості позики, в сумі 13 000 гривень та зобов'язався повернути вказані кошти у строк до 21.04.2016 року з виплатою відсотків у розмірі 100 грн. за кожен день користування, що підтверджується розпискою написаною відповідачем, оригінал якої було досліджено в судовому засіданні (а.с. 8).

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Посилання сторони відповідача на те, що відповідачем в повному обсязі повернуто позивачу суму позики згідно до договорів позики від 11.02.2016 року та від 07.04.2016 року у розмірі 1000 доларів США та 13 000 грн. відповідно, судом не приймаються зважаючи на те, що жодного доказу на підтвердження вказаного стороною відповідача надано не було та зазначені обставини не були визнані стороною позивача у судовому засіданні.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (частини перша статті 533 ЦК України).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки згідно договору позики від 11.02.2016 року визначено еквівалент суми позики у гривнях, зазначена сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у гривнях у розмірі, що погоджений сторонами під час укладення договору позики, тобто у розмірі 27 000 грн.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договорами позики від 11.02.2016 року та від 07.04.2016 року у розмірі: 27 000 грн. + 13 000 грн. = 40 000 грн.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановленні договором або законом.

З аналізу ст.625 ЦК України вбачається, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, то вони стягуються виключно в національній валюті Україні - гривні.

Як вбачається з розрахунку боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми в позовній заяві, три проценти річних за договором позики від 11.02.2016 року за період з 21.02.2016 року по 08.09.2016 року складають 432,00 грн., за договором позики від 07.04.2016 року за період з 22.04.2016 року по 08.09.2016 року складають 160,16 грн.

Також, з урахуванням прострочення повернення відповідачем позивачу суми позики за договором позики від 07.04.2016 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 22.04.2016 року по 08.09.2016 року, що складає, згідно розрахунку наведеного в позовній заяві, 429,00 грн.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається з розрахунку суми боргу з урахуванням процентів за користування грошовими коштами в позовній заяві, сума відсотків за період користування грошовими коштами за договором позики від 11.02.2016 року за період з 21.02.2016 року по 08.09.2016 року складає 2 756,70 грн., за договором позики від 07.04.2016 року за період з 22.04.2016 року по 08.09.2016 року складає 15 400,00 грн.

Також, як встановлено судом, договір позики від 11.02.2016 року, укладений між сторонами, передбачає сплату відповідачем на користь позивача пені у розмірі 10 доларів США, що еквівалентно відповідно 270 грн., за кожен день затримки розрахунку, що згідно розрахунку, що міститься з позовній заяві становить 54 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність з розміром основного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 п. 29 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

За таких обставин, враховуючи, що з наданого позивачем розрахунку пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором позики від 11.02.2016 року за період з 21.02.2016 року по 08.09.2016 року вбачається, що пеня удвічі перевищує основне зобов'язання, суд вважає за можливе застосувати ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені, що нарахована банком до стягнення, станом на 08.09.2016 року, до суми 5000 грн. 00 коп.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 11.02.2016 року у загальному розмірі 35188, 70 грн. (27 000,00 грн. + 2 756,70 + 432,00 грн. + 5000 грн.) та за договором позики від 07.04.2016 року у загальному розмірі 28 989, 16 грн. (13 000,00 грн. + 15 400,00 грн. + 429,00 грн. + 160,16 грн.)

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 641,78 грн.

Керуючись ст. ст. 526, 533, 549, 551, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, і.п.н. НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) суму заборгованості у розмірі 64 177 (шістдесят чотири тисячі сто сімдесят сім) гривень 86 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, і.п.н. НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) суму сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 641 (шістсот сорок одна) гривня 78 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Антонова Н.В.