У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г. Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої злочином, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Банк Національний кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої злочином, посилаючись на те, що між ТОВ «Торговий дім Ренесанс» та АКБ «Національний кредит», правонаступником якого є позивач, 10 вересня 2003 року було укладено кредитний договір № 81/09, за умовами якого було надано короткостроковий кредит у режимі «кредитної лінії» з лімітом у сумі 400 000 грн.

08 вересня 2004 року між вказаними сторонами було укладено додатковий договір № 20, відповідно до якого ліміт було збільшено до 1 000 000 грн.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір застави майнового поручителя від 10 вересня 2003 року № 150-81/09, предметом якого є жилий будинок, та договір застави майнового поручителя від 10 вересня 2003 року № 153-81/09, предметом якого є обладнання.

11 грудня 2008 року відповідно до ухвали Господарського суду Донецької області у справі про банкрутство прийнято рішення про ліквідацію банкрута - ТОВ «Торговий дім Ренесанс», одним із учасників якого є відповідач, якому належало 50 % статутного фонду.

У судовому засіданні Артемівського міськрайонного суду Донецької області у кримінальній справі по обвинуваченню відповідача за ч. 2 ст. 222 КК України встановлено, що відповідач шляхом вчинення неправомірних дій отримав кредитні кошти, чим завдав позивачеві великої матеріальної шкоди у вигляді неповернутого кредиту в розмірі 839 132,08 грн. 31 жовтня 2011 року постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію». Неправомірними діями відповідача позивачеві були завдані збитки у вигляді просроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 595 264,43 грн; просрочених та нарахованих відсотків за кредитним договором у сумі 34 900 грн; пені за несвоєчасну сплату кредитної заборгованості (ч. 1 ст. 624 ЦК України) в сумі 115 299,41 грн; пені за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом в сумі 6795,94 грн; 3 % річних від несвоєчасно сплаченої заборгованості за відсотками за кредитом (ч. 2 ст. 625 ЦК України) в сумі 1 183,63 грн; індексу інфляції за весь період прострочення від несвоєчасно сплаченої кредитної заборгованості (п. 5.2 кредитного договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України) у сумі 61 905,63 грн; індексу інфляції за весь час прострочення від несвоєчасно сплачених відсотків за користування кредитом в сумі 3629,60 грн, а всього в сумі 839 132,08 грн, які позивач просив стягнути з відповідача.

Позивач уточнив вимоги, надавши доповнення до позовної заяви, в якій зазначив, що згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області встановлено, що відповідач ОСОБА_4 завдав великої майнової шкоди у вигляді суми неповернутого кредиту в розмірі 595 264,43 грн.

Окрім неповернутого кредиту позивач має реальні збитки та упущену вигоду у вигляді прострочення нарахованих відсотків за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання, індексу інфляції, що складає 243 867,65 грн.

Таким чином, позивач вважає, що має право на відшкодування майнової шкоди в розмірі 839 132,08 грн, яку згідно зі ст. ст. 22, 553, 554, 624, 625, 628, 1166 ЦК України просив стягнути з відповідача на користь позивача.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 21 вересня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Національний кредит» 595 264,43 грн на відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами існують деліктні правовідносини, оскільки має місце відшкодування шкоди, завданої злочином, яка становить 595 264,43 грн, що підтверджується постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2011 року у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 222 КК України.

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вказаним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2011 року, яка набула законної сили 08 листопада 2011 року, кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 222 КК України було закрито, ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. «є» ст. 1, ст. 6 Закону України від 12 грудня 2008 року «Про амністію». Цивільний позов, заявлений ПАТ «БанкНаціональний Кредит» на суму 839 132,08 грн, був залишений без розгляду.

Вказаною постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2011 року затверджено факт заподіяння позивачеві внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму 595 264,43 грн, що становить суму неповернутого кредиту за договором від 10 вересня 2003 року № 81/09, укладеним між ТОВ «Торговий дім Ренесанс», засновником якого є ОСОБА_4, та АКБ «Національний кредит», та додатковим договором.

Згідно з копією ухвали Господарського суду Донецької області від 11 грудня 2008 року № 42/49Б юридичну особу - банкрута ТОВ «Торговий дім Ренесанс» ліквідовано, тому, суд правильно прийшов до висновку про припинення зобов'язання за кредитною угодою від 10 вересня 2003 року № 81/09 та додатковою угодою від 08 вересня 2004 року № 20.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Матеріали справи не містять вироку суду щодо ОСОБА_4, встановлені обставина яким мали б приюдиційне значення для розгляду даної цивільної справи.

На обґрунтування вимог касаційної скарги, крім іншого, ОСОБА_4 вказує й на те, що при розгляді справи в суді першої інстанції його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, оскільки судові повістки було направлено на адресу, за якою він вже не проживає, а в апеляційному суді справу було розглянуто за відсутності його та його представника, хоча вони були присутні в приміщенні апеляційного суду. Прочекавши три години, їх було повідомлено про розгляд справи за їх відсутності. Вказане підтверджується листом в.о. голови апеляційного суду Донецької області від 01 листопада 2016 року.

За змістом ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення судом першої інстанції ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України, що призвело до недотримання принципу рівності та змагальності сторін та порушення вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя, чим позбавлено відповідача подати заперечення на позовну заяву та докази, які б довели ті обставини, на які він посилався.

Установлено, що судом першої інстанції всі повістки ОСОБА_4 були направлені на адресу за якою він зареєстрований, однак не проживає, а саме: АДРЕСА_2, хоча матеріали справи містять достатньо доказів про його місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, про що не міг не знати й позивач у справі (постанова про зміну обвинувачення в суді від 27 жовтня 2011 року (а. с. 24-27 т. 1), постанова Армемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2011 року (а. с. 28 т. 1).

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції належним чином повідомив відповідача про розгляд справи, призначений на 21 вересня 2016 року, однак розглянув справу за його відсутності не запросивши до зали судового засідання, що підтверджується листом апеляційного суду Донецької області від 01 листопада 2016 року № 3.12-08/241/2016, в якому вказано, що за фактами, викладеними ОСОБА_4 у заяві, апеляційним судом Донецької області було ініційовано проведення службового розслідування, за результатами якого дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ апеляційного суду Донецької област було встановлено порушення секретарем судового зсідання п. п. 2.2, 2.3 Посадової інструкції секретаря судового засідання відділу забезпечення діяльності судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в частині нездійснення перевірки наявності осіб, які були викликані в судове засідання.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України яка є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін − одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин суд у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на вказане уваги не звернув, порушивши норми процесуального права, унеможливив встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, ухвалив рішення на доказах, наданих позивачем, чим суттєво порушив права відповідача.

Залишаючи без змін вказане рішення суду першої інстанції у порушення ст. 303 ЦПК України, на вказане уваги не звернув і апеляційний суд.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у цій справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 21 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік