Справа № 464/1882/17
пр.№ 2/464/807/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2017 м.Львів Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючого-судді Мички Б.Р.,

за участі секретаря судового засідання Янишин М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

у с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 107 по вул.Кавалерідзе, 21 у м.Львові. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є співвласником згаданої квартири, в якій зареєстрований відповідач, брат дружини, однак з 2016 року у ній не проживає. Відповідач квартплати не сплачує, ремонту не проводив, квартирою не цікавиться та речей його у квартирі немає.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просить задоволити.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належним чином викликався у порядку ст.ст.74-76 Цивільного процесуального кодексу України. Тому згідно із ст.224 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає можливим розглядати справу, за відсутності заперечень з боку сторони позивача, заочно у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача та показання свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Позивачу ОСОБА_1, його дружині ОСОБА_3 та неповнолітньому сину ОСОБА_4 на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що за даною адресою також зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 391 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.150 Житлового кодексу України та ст.383 Цивільного кодексуУкраїни.

Так, за умовами ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналогічні положення передбачені ст.383 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім*ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутностінаймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і у межах строків, установлених ч.1, п.п.1 і 5 ч.3, ч.4 ст.71 цього Кодексу.

При тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (ч.1 ст.71 Житлового кодексу України).

Відповідно до актів житлового органу від 14 вересня 2016 року, 5 грудня 2016 року, 15 березня 2017 року, показань свідка ОСОБА_3, яка попереджена про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань ст.384 Кримінального кодексу України, відповідач ОСОБА_2 понад рік у спірній квартирі не проживає. Свідок ствердив, що відповідач добровільно залишив квартиру та перешкод йому у користуванні ніхто не чинив.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування нею, поважних причин непроживання чи перешкод йому у користуванні такою судом не встановлено. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратили право користування жилим приміщенням є підставними та обґрунтованими.

Розподіляючи судові витрати у відповідності до вимог ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 640 грн. судового збору.

На підставі ст.ст. 316, 317, 319, 383, 391, ст.ст. 71, 150, 163 Житлового кодексу України та керуючись ст.ст.3, 10, 15, 60, 74-76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в:

позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою № 107 по вул.Кавалерідзе, 21 у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення, - в той же строк з дня отримання його копії. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання такої рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою до Сихівського районного суду м.Львова протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя Б.Р. Мичка