Справа № 308/5729/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Лемак О.В.

при секретарі - Ревачко І.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника відповідача ПАТ «ОТП ОСОБА_3» - ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_3», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_3», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору, який мотивує тим, що 20.09.2005 року між нею та АКБ «Райфазенбанк України» було укладено крудитний договір №CNL800/057/2005, згідно якого вона отримала кредит на загальну суму 78000 дол. США, для фінансування будівельних робіт та закупівлі будівельних матеріалів на будівництво будинку, строком до 2025 року. Одночасно із договором кредиту було укладено договір іпотеки, відповідно до якого для забезпечення повного і своєчасного виконання взятих на суду зобовязань вона надала банку в іпотеку земельну ділянку, площею 0,0599 га та будь яке нерухоме майно, що буде побудоване на ній за адресою: м. Ужгород, вул. Осипенка, 37. Вказує, що у 2007 році закінчила будівництво будинку, ввела його в експлуатацію та отримала правовстановлюючі документи. Протягом усього часу виконувала взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів. У 2015 році у сімї виникли фінансові проблеми, які були повязані із різким коливанням курсу, зменшення доходів, і тому вона звернулася до позивальника із заявою про реструктуризацію боргу, однак їй було відмовлено. Також, отримала із регіонального відділення банку повідомлення від 06.05.2016 року, про заміну кредитора та іпотекодержателя в межах кредитного договору №CNL800/057/2005. З даного листа також слідує, що банк відступив право вимоги на користь ОСОБА_5, на підставі договору про відступлення права вимоги за кредлитним договором та договором іпотеки від 06.05.2016 року. Вважає укладений договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 06.05.2016 року недійсним. Вказує, що ОСОБА_5 не мав індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій, що унеможливлювало прийняття від ОСОБА_1 платежів у валюті, направлених на погашення боргу за кредитом. Також вказує, що укладений між ПАТ «ОТП ОСОБА_3» та ОСОБА_5 правочин за своєю природою є договором факторингу, а такі договори мають право укладати лише фінансові установи, які отримали ліцензію із наданням фінансових послуг. Зазначає, що договір про відступлення права вимоги не містить істотних умов щодо обслуговування боржником боргу за кредитним договором.

На підставі наведеного просить суд визнати договір, укладений 06 травня 2016 року між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством «ОТП ОСОБА_3» про відступлення права вимоги за кредитним договором CNL 800/057/2005 від 20 вересня 2005 року та договором іпотеки №PCL 800/347/2005 року - недійсним

В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «ОТП ОСОБА_3» в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову посилаючись на безпідставність вимог позивача.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 вересня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк України» та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір № CNL 800/057/2005, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит чотирма траншами на загальну суму 78000 дол. США, на будівництво нерухомого майна : фінансування будівельних робіт та закупівлі будівельних матеріалів, строком до 2025 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 20.09.2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк України» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № PCL 800/347/2005, відповідно до якого позивач надала банку в іпотеку земельну ділянку, площею 0.0599 га, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності та нерухоме майно, що будуть збудовані на земельній ділянці за адресою : м. Ужгород, вул. Осипенка, 37.

Судом встановлено, що ПАТ «ОТП ОСОБА_3» за даним кредитним договором № CNL 800/057/2005 є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна».

З довідки №800-5/430 від 30.11.2015 року АТ «ОТП ОСОБА_3» слідує, що ОСОБА_1 має заборгованість по кредитному договору № CNL 800/057/2005. Позичальник ОСОБА_1 погашає кредит та сплачує відсотки по кредиту.

04 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «ОТП ОСОБА_3» із заявою про скасування частини боргу і встановлення пільгових платежів, однак листом АТ «ОТП ОСОБА_3» відмовило позивачці.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 травня 2016 року між ПАТ «ОТП» Банк» та громадянином ОСОБА_5 укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № CNL 800/057/2005 від 20 вересня 2005 року.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязаннях та на умовах, що існували на момент переходу цих пав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень даного договору про відступлення права вимоги первісний кредитор передає у повному обсязі, а новий кредитор приймає у повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору. Новий кредитор займає місце первісного у зобовязаннях, що виникли з кредитного договору № CNL 800/057/2005 від 20 вересня 2005 року в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення даного договору.

Також, встановлено, що відповідно до умов договору від 06 травня 2016 року за відступлення права вимоги до боржника ОСОБА_5 як новий кредитор сплатив первісному кредитору ПАТ «ОТП ОСОБА_3» грошову суму в розмірі 54 000 ( пятдесят чотири тисячі) доларів США як плату та отримав право грошової вимоги до позивача.

За своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги від 6 травня 2016 року, укладений між ПАТ «ОТП БАНК» та відповідачем ОСОБА_5 є договором факторингу, що являє собою фінансування під відступлення права грошової вимоги, при якому ПАТ «ОТП ОСОБА_3» є клієнтом ( уступає грошову вимогу) а ОСОБА_5 є фактором ( набуває грошову вимогу).

Відносини, що регулюють укладання, виконання та припинення факторингу, регулюються гл.73 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк( фінансова установа) за наявності права на здійснення факторингових операцій.

Згідно із п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг відноситься до фінансових послуг.

Згідно з умовами ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга це операції з фінансовими активами що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб з метою отримання прибутку абро збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону, фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає діяльність із надання фінансових послуг.

Разом з тим, представником відповідача ОСОБА_5 не доведено наявності у останнього права на надання фінансових послуг.

Якщо такий договір укладений особою, яка не має відповідного обсягу цивільної дієздатності, він визнається недійсним.

Також встановлено, що відповідно до п.1.1 ч.1 кредитного договору № CNL 800/057/2005 та додаткової угоди № 1 від 14 березня 2006 року предметом договору є 78 000 (сімдесят вісім тисяч) доларів США, які позичальник отримала чотирма траншами для фінансування будівельних робіт та закупівлю будівельних матеріалів: 1-й транш на зовнішні стіни, перекриття, дах, покрівля, водостоки, зовнішнє оздоблення, двері відповідно до кошторису будівництва;2-й, 3-й та 4-й на завершення будівельних робіт відповідно до кошторису.

Згідно із п. 1.11.1 Кредитного договору усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту .

Правовідносини у сфері здійснення операцій з валютними цінностями регулюються Декретом Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Згідно із абз. 1 п. 2 ст. 1 Декрету КМУ валютними операціями є операції, повязані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Декрету КМУ резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановленим цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Декрету КМУ ОСОБА_3 України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Відповідно до п. «г» ч. 4 ст. 5 Декрету КМУ індивідуальної ліцензії потребує використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок видачі ОСОБА_3 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління ОСОБА_3 банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (далі «Положення»), під використанням іноземної валюти як засобу платежу (валютна операція) - використання іноземної валюти на території України для виконання будь-яких грошових зобов'язань або оплати товарів, що придбаваються.

Згідно із п. 1.5 Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_3 банк видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій); якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є іноземний інвестор (ця норма стосується лише операцій, що здійснюються через інвестиційний рахунок іноземного інвестора в уповноваженому банку з метою проведення іноземних інвестицій в Україну і повернення іноземних інвестицій, доходів, прибутків та інших коштів, одержаних іноземним інвестором від здійснення іноземних інвестицій в Україну, у тому числі від спільної інвестиційної діяльності без створення юридичної особи); У всіх інших випадках використання іноземної валюти як засобу платежу можливе лише за наявності ліцензії.

У п. 11 постанови Пленуму ВССУ від 30.12.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також зазначено, що згідно із п. 1.5 Положення, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати відповідний обсяг дієздатності.

В судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_5 не надано доказів того, що останній наділений правом бути отримувачем за валютною операцією і володіє індивідуальною ліцензією, тобто має відповідний обсяг дієздатності на укладення такого правочину.

Таким чином, договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № CNL 800/057/2005 є недійсним з огляду на те, що суперечить ч.2 ст.203 ЦК України, ст..ст.2,5 Декрету КМУ, п.1. Положення.

Відповідно до договору відступлення права вимоги за кредитним договором новий кредитор стає стороною кредитного договору і повинен володіти необхідним обсягом право і дієздатності, щоб проводити операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів, тобто надавати фінансові послуги і бути учасником ринку фінансових послуг. Згідно з вимогами ЗУ «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг, серед іншого, відноситься надання коштів у позику.

Оскільки відповідач ОСОБА_5 як фізична особа , яка не має ліцензії на надання фінансових послуг не вправі надавати їх у кредит чи залучати, в тому числі у формі валюти. З моменту заміни банку у договорі на особу, у якої відсутня ліцензія на надання фінансових послуг, кредитне зобовязання перестало відповідати вимогам закону.

З огляду на зазначене, зобовязання, що виникло між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 на підставі заміни кредитора є таким, що суперечить вимогам ЗУ «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» з моменту його виникнення.

Крім того, укладений між ПАТ «ОТП ОСОБА_3» та ОСОБА_5 договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № CNL 800/057/2005 від 20 вересня 2005 року не містить істотних умов щодо обслуговування боржником ОСОБА_1 боргу перед новим кредитором, оскільки не містить інформації щодо рахунку відкритого для погашення заборгованості за кредитним договором, а також порядку погашення такої заборгованості новому кредитору, приймаючи до уваги те, що отриманий кредит за своїм змістом є споживчим, так як отримані позивачем грошові кошти були надані та використані нею на придбання товарів, робіт та послуг, повязаних із будівництвом будинку по вул.. Осипенка, 37 в м.Ужгороді, а валюта кредиту долар США.

Частиною 3 ст. 1054 ЦК України передбачено особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту.

Згідно із абз. 6 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством

Згідно з умовами кредитного договору усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватись у валюті кредиту(п. 1.11.1 Кредитного договору).

П. 1.5.1 Кредитного договору, погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником у розмірі і у строки, визначені графіком повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку чи безготівковим перерахунком на поточний рахунок

Таким чином, у разі заміни кредитора в зобовязанні зміст зобовязання для боржника та нового кредитора залишається незмінним. В тому числі повинна залишитись умова кредитного договору про безготівкове перерахування боржником на поточний рахунок кредитора платежів в рахунок погашення кредиту.

Укладений між ПАТ «ОТП ОСОБА_3» та ОСОБА_5 договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № CNL 800/057/2005 не містить істотних умов щодо обслуговування боржником ОСОБА_1 боргу, оскільки відсутня інформація щодо рахунку відкритого для здійснення погашення заборгованості, а також порядку погашення такої.

У повідомленні, отриманим ОСОБА_1, 10 травня 2016 року із регіонального відділення АТ «ОТП ОСОБА_3», яким останнього проінформовано про відступлення прав вимоги за Кредитним договором і Договором іпотеки на користь ОСОБА_5 така інформація також не наведена.

Також, судом під час розгляду справи було встановлено недійсність переданої ПАТ «ОТП ОСОБА_3» ОСОБА_5 вимоги. Так, згідно з п.1 Договору, укладеного між ПАТ «ОТП ОСОБА_3» і ОСОБА_5 від 06 травня 2016 року до ОСОБА_5 перейшло право вимоги за Кредитним договором № CNL 800/057/2005 на суму 77794,28 дол. США. Однак, відповідно до довідки, видано ПАТ «ОТП ОСОБА_3» 12 травня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком склала 77754,9 дол. США.

Таким чином, на момент укладення договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, сума боргу позивача не відповідала реальному стану розрахунків між сторонами за кредитним договором, а отже договір про відступлення права вимоги за кредитним договором є недійсним з підстав, передбачених ст..519 ЦК України.

Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до приписів ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання( вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи обставини, які вказують на недійсність Договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором № CNL 800/057/2005 від 20 вересня 2005 року, недійсним є і Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки № PCL 800/347/2005 від 20 вересня 2005 року.

Окрім того, відповідно до п.3 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи , тобто не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Судом встановлено, що житловий будинок № 37, що по вул..Осипенка в м.Ужгороді, який є предметом іпотеки за споживчим кредитом, виданим АКБ « Райффайзенбанк Україна» в іноземній валюті ( доларах США) використовується як місце постійного проживання позивачки , яка не має у власності іншого нерухомого майна.

Цивільні права і обовязки осіб відповідно до положень ст.11 ЦК України виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства а також із дій осіб, що не передбачені цими актами але за аналогією породжують цивільні права і обовязки. Підставами виникнення прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту прав інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно з приписами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною, сторонами вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору, укладеного 06 травня 2016 року між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством «ОТП ОСОБА_3» про відступлення права вимоги за кредитним договором CNL 800/057/2005 від 20 вересня 2005 року та договором іпотеки №PCL 800/347/2005 року є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 212,-215, 294 ЦПК України, суд,-

Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_3», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору -задовольнити.

Визнати договір, укладений 06 травня 2016 року між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством «ОТП ОСОБА_3» про відступлення права вимоги за кредитним договором CNL 800/057/2005 від 20 вересня 2005 року та договором іпотеки №PCL 800/347/2005 року - недійсним

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7