АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5641/17 Доповідач: Коваленко І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарях Калюжній Ю.В., Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 16 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 27 листопада 1999 року він з ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу за спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Вважав, що вказана нерухомість є обєктом права спільної сумісної власності.

У звязку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд здійснити поділ спільного майна подружжя, визнати за ним та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1, стягнути з відповідачки на його користь судові витрати.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказувала, що трикімнатна квартира квартири АДРЕСА_1 є особистою її приватною власністю, оскільки придбана нею за 98 050 грн., що є її особистими коштами, які вона отримала від продажу власної квартири АДРЕСА_2.

У звязку з цим, просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити її зустрічний позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що з 27 листопада 1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу 05 березня 2005 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбала квартиру АДРЕСА_3 (а.с.77).

За правилами ч.3 ст. 368, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

У своїй зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що трикімнатна квартира квартири АДРЕСА_1 є особистою її приватною власністю, оскільки придбана нею за 98 050 грн., що є її особистими коштами, які вона отримала від продажу власної квартири АДРЕСА_2.

Однак, текст договору купівлі-продажу не містить ніяких посилань або застережень на те, що спірна квартира купувалася за особисті кошти ОСОБА_1

Доказів на підтвердження того, що спірна квартира купувалася виключно за гроші ОСОБА_1 отримані від продажу іншої квартири, набутої у власність до шлюбу, матеріали справи не містять.

Крім того, зі свідоцтва про право власності на житло від 05 лютого 1998 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, вбачається, що квартира АДРЕСА_2 (а.с.73) на праві спільної сумісної власності в порядку приватизації належала ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тобто по 1/3 частині кожному. Отже, її частка від продажу цієї квартири складає лише 62416,66грн. (187250,00грн. : 3), в той час, як спірна квартира була придбана за 98050,00грн.

Також із заяви ОСОБА_2 від 05.03.2005року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованої у реєстрі за № КПД-442 вбачається, на що він відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дав згоду дружині ОСОБА_1 на купівлю за спільні кошти за ціну та на умовах на свій розсуд спірної квартири (а.с.79).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Матеріали справи свідчать, що нотаріально посвідченою заявою від 05 березня 2005 року встановлено факт придбання спірної квартири за спільні кошти подружжя.

У разі поділу спільного сумісного майна подружжя за ст.70 СК України, частки кожного є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що квартира АДРЕСА_4 придбана за спільні кошти подружжя та є обєктом права спільної їх сумісної власності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 16 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді