Номер провадження 2/754/5056/17
Справа №754/8609/17
14 грудня 2017 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Галась І.А.
при секретарі Моторенко К. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських, -
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача з вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, 1975 року народження, відносно сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також просить судові витрати покласти на відповідача.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що неповнолітня дитина проживає разом з нею та знаходяться на її повному утриманні. Відповідач за період з 2007 по 2017 рік жодного разу не спілкувався з сином, не надавав допомоги у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, свідомо нехтував та продовжує нехтувати своїми обов'язками як батька. Тому позивачка просить суд позбавити батьківських прав відповідача.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, представник позивача надав заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою реєстрації та шляхом розміщення відомостей про рух справи на офіційному веб-сайті Деснянського районного суду м. Києва.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також підтримав висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6).
12 грудня 2007 року Дніпровським районним судом м. Києва було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2, 1975 року народження, аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.10.2007 року і до повноліття дитини (а.с. 8).
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 01.06.2017 р. №12508415/17 ОСОБА_2 станом на 01.06.2017 р. має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 144 428 грн. 82 коп. (а.с. 9).
Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» від 23.03.2017 р. № 269 дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває на медичному обслуговуванні з січня 2009 року. При відвідуванні дитини вдома або при зверненні до медичного закладу дитину супроводжує мати (а.с. 13).
Відповідно до характеристик з навчального закладу № 95 м. Києва та Дитячої юнацької спортивної школи «КРИЖИНКА» навчанням та спортивними результатами дитини цікавиться тільки мати, на батьківські збори приходить тільки мати (а.с. 11, 12).
Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає, з дитиною взагалі не спілкується, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її здоров'ям.
Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї надано Висновок № 136 від 20.10.2016 року психологічного обстеження малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до якого психолог Центру вважає, що позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 не матиме травматичного впливу на психічний розвиток ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_2 протягом багатьох років не приймав участі у вихованні та утриманні сина.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані, виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Як було встановлено судом відповідач ОСОБА_2, батько малолітньої дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини: жодної участі у його житті не приймає, не надає жодного матеріального утримання, з дитиною не спілкується, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його життям та здоров'ям.
Відповідно до частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини.
Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла - шістнадцяти років.
В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України.
У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач виконує свої обов'язки щодо виховання малолітньої дитини або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої дитини.
Таким чином, повне самоусунення відповідача від виконання свої батьківських обов'язків свідчить про свідоме порушення прав і обмеження законних інтересів малолітньої дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання і виховання та є підставою для відповідальності, зокрема у формі позбавлення батьківських прав, передбаченої ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 165, 180 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 174, 209, 212-215, 218, 223, 224 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 (1975 року народження, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2, видане 23 вересня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2457).
Стягнути з ОСОБА_2 (1975 року народження, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: