АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Чебуришкіної Н.Ю.

з участю ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 березня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_1 у листопаді 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Вказувала на вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 12 листопада 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1205 та договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 12 листопада 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1206.

Посилалася на те, що при укладенні наведених правочинів вона припустилася помилки, що має істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, юридичних наслідків внаслідок вад

Справа №723/2973/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Яківчик І.В.

Провадження №22-ц/794/530/2017 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Категорія 19/20

слуху, початкової освіти, похилого віку та потреби у зв»язку із цим у догляді, наявності єдиного житла.

Вважала, що вчиняє розпорядження на випадок своєї смерті, розраховувала на те, що ОСОБА_3 надаватиме догляд.

Крім того зазначала, що фактична передача нерухомого майна на виконання правочинів не відбулась.

Також посилалася на фіктивність правочинів, вчинених без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались правочинами.

Просила визнати договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 12 листопада 2014 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1205, договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 12 листопада 2014 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1206 недійсними.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 березня 2017 року позов задоволено, визнано договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 12 листопада 2014 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1205 недійсним.

Визнано договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 12 листопада 2014 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1206 недійсним.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору недійсним відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.216, ч.1 ст.229, ч.1 ст. 655 ЦК України та дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 волевиявлення на відчуження житлового будинку та земельної ділянки, вчинення правочинів під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, вважаючи, що правочини направлені на забезпечення старості останньої шляхом догляду.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про неправильне сприйняття ОСОБА_1 правової природи правочинів внаслідок похилого віку ОСОБА_1 та потреби у зв»язку із цим у догляді, вад слуху та зору, початкової освіти, єдиного житла, відсутності фактичної передачі нерухомого майна, продовження проживання у житловому будинку, недоведеності одержання ОСОБА_1 грошових коштів.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним вимогам не відповідає.

На підставі п.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

При цьому згідно зі п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 1 ч.6 ст.130 ЦПК України, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових

вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_1, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є визнання договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 12 листопада 2014 року, договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 12 листопада 2014 року, недійсними.

При цьому підставою позову ОСОБА_1, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, зазначалося вчинення правочинів під впливом помилки та фіктивність правочинів.

Натомість, судове рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання договору недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.234 ЦК України, не мотивовано.

Встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вчинено договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул.Лесі Українки,35 с.Кам»яна Сторожинецького району Чернівецької області, посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 12 листопада 2014 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1205.

Також ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться в с.Кам»яна Кам»янської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,15 га, кадастровий номер :02:003:0667, посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 12 листопада 2014 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1206.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Визнання правочину недійсним з огляду на його вчинення всупереч вільному волевиявленню особи передбачено, зокрема, положеннями ст.ст.229-233 ЦК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз. п.5 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення.

Отже, правочин, який вчинено під впливом помилки, є недійсним оскільки волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у п.19 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229

ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину

недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а

також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання

або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після

виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з

правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не

має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі

від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи

неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для

визнання правочину недійсним.

Встановлено, що ОСОБА_1 народилася 14 листопада 1930 року у с.Кам»яна Сторожинецького району Чернівецької області.

З приєднаної до матеріалів справи довідки Кам»янської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 20 жовтня 2016 року №3189 вбачається, що ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_1»яна Сторожинецького району Чернівецької області з дня народження по даний час (а.с.11).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинявся заповіт на користь ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 20 грудня 2006 року за реєстровим номером 3920.

Також ОСОБА_1 було вчинено заповіт на користь ОСОБА_3, посвідчений секретарем Кам»янської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 11 листопада 2014 року за реєстровим номером 171, тобто за день до укладення оспорюваних договорів.

Наведені обставини спростовують посилання ОСОБА_1 на неправильне сприйняття обставин договору купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами і договору купівлі-продажу земельної ділянки, що вплинуло на волевиявлення ОСОБА_1 на укладення оспорюваних договорів замість здійснення розпорядження на випадок своєї смерті.

ОСОБА_1, допитана як свідок, пояснила, що двічі відвідувала приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5, підписуючи оспорювані договори, вважала, що вчиняє заповіт на користь ОСОБА_3, домовленості щодо здійснення ОСОБА_3 догляду за нею не було.

Також у матеріалах справи відсутні докази того, що у ОСОБА_1 у зв»язку із похилим віком є потреба у догляді й сторонній допомозі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проживає у житловому будинку №35 по вул.Лесі Українки,35 с.Кам»яна Сторожинецького району Чернівецької області, покращує його шляхом газифікації та упорядження, здійснює оплату комунальних послуг.

Крім того наявність у ОСОБА_1 захворювання на хронічний кохлеарний неврит та навчальна освіта самі по собі не свідчать про неправильне сприйняття ОСОБА_1 обставин правочинів.

До матеріалів справи приєднано витяг з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1, відповідно якої ОСОБА_1 у жовтні 2016 року звернулася зі скаргами на зниження слуху, встановлено діагноз хронічний кохлеарний неврит (а.с.31).

Разом з тим у матеріалах справи відсутні докази щодо ступеню втрати слуху, можливості чути.

Свідок ОСОБА_7 показала, що ОСОБА_1 вміє читати та писати.

Відповідно до п.5,6,7 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22 лютого 2012 року нотаріально посвідчуванні правочини, а також заяви та інші документи, підписуються у присутності нотаріуса.

Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати правочин, заяву чи інший документ, за її дорученням і в її присутності та в присутності нотаріуса може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, зацікавлена у вчиненні нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин не може підписувати особа, на користь або за участю якої її посвідчено.

Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, неписьменна або сліпа, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ.

Якщо глуха, німа або глухоніма фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, письменна, вона має прочитати документ і підписати його. Якщо така особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати документ, то при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня особа (сурдоперекладач), яка володіє технікою спілкування з глухою, німою або глухонімою особою і може підтвердити своїм підписом, що зміст правочину, заяви чи іншого документа відповідає волевиявленню та дійсним намірам учасника нотаріальної дії. Підпис особи (сурдоперекладача) проставляється після тексту документа.

ОСОБА_1 не посилається на порушення наведених вимог при вчиненні оспорюваних правочинів.

Ураховуючи наведене висновки суду першої інстанції про доведеність наявності обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття ОСОБА_1 природи правочинів купівлі-продажу, прав та обов»язків сторін, не відповідають обставинам справи.

За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним.

У абз.4 п.7 постанови від 6 листопада 2009 року №7 «Про судову практику розгляду цивільних справах про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України також роз»яснив, що судом необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобво»язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

На підставі ч.3 ст.692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

У матеріалах справи відсутні докази невиконання ОСОБА_3 зобов»язання щодо здійснення оплати.

За змістом п.2.2 договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул.Лесі Українки,35 с.Кам»яна Сторожинецького району Чернівецької області, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 12 листопада 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1205 сторони підтверджують факт повного розрахунку.

У п.2.2 договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться в с.Кам»яна Кам»янської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,15 га, кадастровий номер :02:003:0667, посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5 12 листопада 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1206 передбачено, що покупець зобов»язується передати оплату після підписання договору до його державної реєстрації в приміщенні нотаріуса, порушення вимог передачі грошей є підставою для визнання договору неукладеним.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

У матеріалах справи відсутні докази щодо відсутності у ОСОБА_3 наміру створити юридичні наслідки.

Здійснення оплати ОСОБА_3 товару свідчить про реальність настання правових наслідків правочину.

Відповідно наведеного суд першої інстанції дійшов висновків про відсутність у ОСОБА_1 волевиявлення на відчуження майна, вчинення правочинів під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, вважаючи, що правочини направлені на забезпечення старості останньої шляхом догляду внаслідок неправильного застосуванні норм матеріального права.

На підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому судове рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляцічйну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 березня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Половінкіна Н.Ю.

Судді Кулянда М.І.

ОСОБА_8