Справа №592/9068/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1944/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

21 серпня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 28 квітня 2017 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір завдатку. На підставі п. 1 Договору ним було передано відповідачу суму у розмірі 131 000 грн. У відповідності до п. 2 Договору покупець зобовязувався сплатити продавцю, а продавець зобовязувався прийняти від покупця суму грошей в національній валюті України в розмірі 2 227 000 грн., що еквівалентно 85 000 дол. США у строк до 12:00 год. 20 травня 2017 року та підписати договір купівлі-продажу на обєкт нерухомості, розташований за адресою: м. Суми, вул. Березова, 5. Однак, на сьогоднішній день договір купівлі-продажу сторонами не укладено, вищевказану суму позивачу не повернуто. Оскільки договір купівлі-продажу приватного будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума є авансом. У звязку з неповерненням йому до цього часу сплачених ним коштів у розмірі 131 000 грн., він змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти у розмірі 131 000 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 131 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено без встановлення обставин, які б мали бути встановлені під час розгляду такої категорії справ, при неправильному застосуванні норм матеріального права до спірних правовідносин, грубому порушенні норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В доводах апеляційної скарги зазначає, що договір завдатку не може слугувати належним доказом сплати ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошових коштів, а будь-які інші докази щодо вказаної обставини у справі відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку щодо наявності у ОСОБА_3 невиконаного зобовязання повернути вказану суму. Окрім того, вказує, що суд не вирішив та не вказав у мотивувальній частині оскаржуваного рішення із посиланням на досліджені докази, чи настав на момент звернення ОСОБА_5 до суду строк виконання ОСОБА_3 зобовязання щодо повернення грошових коштів, чим встановлений цей строк та якими доказами підтверджується. Якщо строк виконання зобовязання не був встановлений чи звертався ОСОБА_5 до ОСОБА_3 із вимогою про повернення боргу в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України і якими доказами це підтверджується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача ОСОБА_6, яка заперечує проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір купівлі-продажу будинку між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися, що такий договір буде укладений у майбутньому, то передана позивачем відповідачу грошова сума у розмірі 131 000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачеві, так як відповідачем не надано доказів виконання своїх зобовязань за договором.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно із ч.1, ч. 3 ст.635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно положень ст. 570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 квітня 2017 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) укладено договір завдатку, згідно пункту 1 якого покупець передає продавцю, а продавець приймає від покупця завдаток в національній валюті України в розмірі 131 000 грн., в рахунок належних платежів, як доказ наміру укладення договору купівлі-продажу обєкту нерухомості: приватного будинку, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Березова, 5 (а. с. 5).

Відповідно до пункту 2 Договору завдатку покупець зобовязувалася сплатити продавцю, а продавець зобовязувався прийняти від покупця суму грошей в національній валюті України в розмірі 2 227 000 грн., що еквівалентно 85 000 дол. США (за вирахуванням внесеного завдатку п. 1 даного договору) у строк до 12:00 години 20 травня 2017 року та підписати договір купівлі-продажу на обєкт нерухомості у нотаріуса ОСОБА_7 Вказаний договір підписано сторонами.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, договір завдатку не може слугувати належним доказом сплати ОСОБА_5 ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 131 000 грн., а передача вказаної суми повинна підтверджуватись квитанцією, платіжним дорученням чи іншим первинним документом тощо. Якщо самими умовами договору засвідчено виконання сторонами певних обовязків, вони не повинні підтверджуватись додатковими документами.

Відповідач не заперечує факту підписання ним вищевказаного договору. Підписавши договір ОСОБА_3 своїм підписом засвідчила прийняття від позивача завдатку в розмірі 131 000 грн., так як у п. 1 договору зазначено, що покупець ОСОБА_5 передає продавцю ОСОБА_3, а продавець приймає від покупця завдаток в національній валюті в розмірі 131 000 грн.

Твердження апелянта, що судом не було вирішено та досліджено, чи настав на момент звернення позивача до суду з позовом строк виконання ОСОБА_3 зобовязання щодо повернення грошових коштів, також не заслуговує на увагу, оскільки пунктом 2 Договору завдатку чітко визначено, що сторони повинні підписати договір купівлі-продажу обєкту нерухомості у нотаріуса ОСОБА_7 до 12:00 год. 20 травня 2017 року, а з даним позовом про повернення грошових коштів позивач звернувся до суду 21 серпня 2017 року, тобто після вказаної дати.

Оскільки договір купівлі-продажу приватного будинку між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що передана ОСОБА_5 відповідачу ОСОБА_3О грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Відповідна правова позиція щодо застосування норм права, якими регулюються спірні правовідносини, викладена у постанові ВСУ від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання сторонами вимог постанови Правління Національного банк України від 06.06.2013 року № 210 щодо розрахунку шляхом перерахування коштів на поточні рахунки, за встановлених обставини справи, також не є підставою для скасування рішення суду та відмови у позові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2017 року.

Головуючий

Судді -