Справа №481/673/17 20.12.2017
Провадження №22-ц/784/2633/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 481/673/17 Головуючий І інстанції - Вжещ С.І.
Провадження № 22-ц/784/2633/17 Доповідач - Темнікова В.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2017 року, постановлене під головуванням судді Вжещ С.І. в приміщенні суду о 13год.18 хв., у цивільній справі з єдиним унікальним номером 481/673/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області, Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району м. Миколаєва, Миколаївський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про позбавлення батьківських прав та внесення змін до актового запису про народження дітей, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому посилалась на те, що з 30.01.2010р. по 04.07.2016р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 18.08.2014р. відповідач був мобілізований до Збройних Сил України. В цей час він отримував середню заробітну плату на підприємстві і на ці кошти утримував позивачку та дітей. З серпня 2015 року відповідач залишив її та дітей і ніякої матеріальної допомоги не надавав. З цього часу він припинив шлюбні відносини та відносини з дітьми. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.10.2015 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання синів у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 вересня 2015 року до повноліття дітей. Однак, відповідач не сплачує аліменти з січня 2016 року по теперішній час, матеріально дітей не підтримує, у зв'язку з чим за 2016 рік виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 11326,65 грн. Також, позивачка зазначила, що з моменту народження молодший син ОСОБА_4 не знає свого батька, бо той з ним не спілкується, не приймає участі у вихованні дитини та фактично не проживав разом з ними. Старший син ОСОБА_3 навчається у школі, однак, відповідач не знає у якій школі він навчається, які в нього успіхи та захоплення. Також, відповідач не вітає дітей зі святами, днем народження. Вона повністю взяла на себе піклування про дітей, їх виховання, розвиток, матеріальне забезпечення. На підставі викладеного, а також того, що ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов'язків відносно дітей, позивачка просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та зобов'язати Міський відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області внести зміни до відповідних актових записів про народження дітей відносно батька. Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивачка звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що суд невірно надав оцінку доказів по справі та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України( в редакції на час ухвалення рішення) та ст.12 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України( в редакції на час ухвалення рішення) та ст.13 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України( в редакції на час ухвалення рішення) та ст.81 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України( в редакції на час ухвалення рішення). Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Так, судом під час розгляду справи було встановлено, що сторони від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають в АДРЕСА_1 з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.07.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Даним рішенням встановлено, що сторони не проживають разом з 29 серпня 2015 року. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.10.2015 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.09.2015 року до повноліття дітей, та її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, починаючи з 23.09.2015 року до 02.02.2018р., тобто до досягнення сином ОСОБА_4 трьох років.

Також судом було встановлено, що згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 28.04.2017 року, здійсненого відділом Державної виконавчої служби Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області заборгованість по аліментам відповідача на підставі виконавчого листа про стягнення аліментів на користь позивачки на утримання дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, станом на 01.01.2017 року становить 11326 грн. 65 коп. Розрахунок заборгованості по аліментам від 08.09.2017 року вказує на заборгованість в сумі 20562 грн. 65 коп. станом на 01.07.2017 року.

Крім того, судом було встановлено, що відповідно до характеристик від сусідів за місцем проживання від 17.03.2017 року, за місцем прописки від 17.03.2017 року, дільничного педіатра і медсестри від 16.03.2017 року, художнього керівника і хореографа школи балетного танцю «Ренесанс», позивачка є відповідальною людиною, самостійно піклується про дітей з вересня 2015 року; її батьки допомагають їй виховувати малолітніх синів; батька дітей, який би приділяв увагу дітям, гуляв з ними на подвір'ї, з вересня 2015 року не спостерігали; до поліклініки дітей батько також не водив та не цікавився їх здоров'ям.

Із змісту висновку органу опіки та піклування Нобузької РДА в Миколаївській області від 09.11.2017 року № 3682/01-34 вбачається, що органом опіки та піклування прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні до його неповнолітніх синів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, враховуючи те, що батько має намір приймати участь у житті своїх дітей, надавати матеріальну допомогу.

Позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що відповідач матеріально дітей не утримує, допомоги не надає та повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своїх синів, в зв'язку з цим вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню дітей. Відповідач не заперечував, що з вересня 2015 року, пішовши з сім'ї, певний час не приділяв увагу дітям, не сплачував аліменти.

Проте, приймаючи рішення по справі, суд правильно виходив з того, що встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать, що позивач намагається підтримувати стосунки з старшим сином ОСОБА_3, телефонуючи до нього, приїздив, відвідував школу, де він навчається, спілкувався, в присутності матері та вчительки з ним у жовтні 2017 року. З молодшим сином ОСОБА_4 він також хоче налагодити зв'язок, але є труднощі, так як дитина не знає, не пам'ятає та не сприймає відповідача як свого батька через свій вік та відсутність батька поряд.

Причину утворення заборгованості по аліментам відповідач пояснює своєю хворобою, пов'язаною з контузією, психічним розладом після участі в АТО, що потребувало додаткових зусиль для організації життя та значних коштів. На даний час він проходить реабілітацію, працює не офіційно в м. Київ та перерахував в жовтні 2017 року частину боргу по аліментам в розмірі 900 гривень, що підтверджено позивачкою в судовому засіданні. Крім того, як зазначив суд в рішенні, під час судових засідань, він болісно сприймає розгляд справи про позбавлення його батьківських прав відносно дітей та в моменти хвилювання, стан його здоров'я різко погіршується, що вказує на те, що він не байдуже ставиться до дітей, жалкує, що так вчинив, покинувши їх на певний час та обіцяє виправити ситуацію.

Правильно судом було враховано також те, що крім наявності значної суми заборгованості по аліментам, в матеріалах справи відсутні переконливі докази умисної винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по виконанню батьківських обов'язків відносно дітей, які з вересня 2015 року не проживали разом з батьком, виховуються в сім'ї, де їх прийняв як синів інший чоловік їх мами.

На даний час рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 04.10.2017р. з відповідача на користь позивачки стягнуто неустойку(пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 20562,65грн.

Проаналізувавши дані обставини по справі та врахувавши положення ч. 3 ст.51 Конституції України, ст.ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 151, 152, 155, 162, пунктом 2 частини 1 ст.164, ст.165 СК України, роз'яснення, викладені у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», а також те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України), що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, що жодних відомостей про поведінку відповідача, яка б негативно впливала на дітей, або інші обставини, які б свідчили про те, що наявність батьківських прав у відповідача дійсно суперечить інтересам дітей та зумовлювали б застосування такої виключної міри, як позбавлення відповідача батьківських прав, позивачем не надано та судом не встановлено, суд правильно дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Соціально-психологічний висновок від 05.04.2017р. відображає стан відношення сина ОСОБА_3 до батька на момент діагностики та як зазначено в ньому може змінюватися під впливом зовнішніх факторів, оскільки дитяча психіка є нестабільною та дитина може підпадати під вплив дорослих, яким довіряє. Як даний висновок, так і пояснення позивачки та її представника щодо поведінки сина ОСОБА_3 після зустрічей з батьком, свідчать про наявність конфлікту між сторонами по справі, який погано впливає на відношення сина до батька, але вони не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Приймаючи рішення по справі, суд скористався наданим йому законом, а саме ч. 3 ст. 171 СК України, правом постановити рішення всупереч думці дитини, якщо на думку суду цього вимагають її інтереси. Слід врахувати, що дана норма права не передбачає обов'язку прийняти саме таке рішення, як хоче дитина, якщо її думка суперечить її інтересам.

Інші доводи апеляційної скарги частково відтворюють позовні вимоги, а частково направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку в межах наданих йому законом повноважень, а тому не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212-215 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи), правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375,381,382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня її проголошення до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді