УхвалА

іменем україни

17 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з указаним вище позовом, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свої зобов'язання за договорами кредиту і поруки, укладеними із ним, належним чином не виконують, унаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 847 764 грн 48 коп., яку банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати укладені з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договори кредиту та поруки недійсними, посилаючись на те, що вона їх не підписувала і згоди на їх укладання своєму чоловікові вона не давала.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 3 жовтня 2016 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 29 березня 2012 року у розмірі 847 764 грн 48 коп. У решті позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано договір поруки від 29 березня 2012 року недійсним. У решті зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 було залишено без руху з наданням заявнику строку для усунення її недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 3 жовтня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду від 9 листопада 2016 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Визнаючи апеляційну скаргу ОСОБА_5, неподаною, апеляційний суд, правильно застосувавши вимоги ст. ст. 121, 297 ЦПК України, дійшов до вірного висновку про те, що заявник не виконав ухвалу суду про залишення її апеляційної скарги без руху на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 3 жовтня 2016 року, вчасно отримавши її.

Доводи ОСОБА_5, про те, що апеляційний суд невірно визначив розмір судового збору, не застосував положення Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, так як положення цього Закону на спірні правовідносини не поширюється, оскільки заявник не є споживачем кредитних послуг, а є поручителем позичальника - ОСОБА_4

При цьому, згідно з ч. 5 ст. 121 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Отже, судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик