ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Гапонюк І.В., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитною лінією,-

ВСТАНОВИВ:

27.12.2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі за текстом відповідач) про стягнення заборгованості за кредитною лінією, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до умов договору.

В обґрунтування позову зазначив, що 14.02.2013 року Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» (далі за текстом Позивач), та фізична особа - резидент України ОСОБА_2, 05.06.1985 р. н. (далі за текстом Відповідач) уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 001-28059-140213. Відповідно до вказаного договору, позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок № 5855 в національній валюті України гривні та встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі; 42900,00 грн., обслуговування рахунку здійснюється у відповідності до Тарифів, що є невідємною частиною договору.Відповідач скористався кредитною лінією, але станом на 13.12.2016 року не виконує належним чином зобовязання за Договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість в сумі 76436,82 грн.

На підставі зазначеного позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.

Позивач в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позові, просив вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав до суду письмовці заперечення, відповідно до яких вважає позов необґрунтованим та недоведеним, посилаючись на те, що до позовної заяви не надано жодних розрахунків та їх нормативного обґрунтування, а тільки зазначені кінцеві значення, тому розмір позовних вимог не може вважатися доведеним. Зазначає, що відповідачем отримав кредит в розмірі 42900 грн. та в період з 01.03.2013 року по 03.02.2014 було сплачено 4904,97 грн., тому сума тіла кредиту повинна становити 37 995,03 грн. Щодо сплати відсотків за користування кредитом вказала, що позивач просить стягнути 33540,71 грн., проте, згідно таблиці розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач повинен сплатити 23166 грн., а ним вже було сплачено 9745,79 грн., тому сума до сплати становить 13420,51 грн. Просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд встановив наступне.

Згідно з ч.1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 14.02.2013 року між Позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви № 001-28059-140213. Згідно з пунктами 2.1, 2.2, 2.3, 2.5 частини 1 вищевказаного Договору, Банк відкриває Відповідачеві картковий рахунок № 855 в національній валюті України гривні, та встановлює ліміт у розмірі 42 900,00 грн.

Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В п.7.1 договору сторонни обумовили, що клієнт ознайомлений з Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими до застосування до відносин, які виникли на підставі цього договору.

Відповідачем вказаний вище договір підписано, тобто, він погодився з усіма умовами договору.

В суді також було встановлено, що відповідач не виконав умови вказаного вище договору щодо своєчасного повернення кредиту.

Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого за відповідачем по укладеному з ПАТ «Дельта Банк» Договором № 001-28059-140213 від 14.02.2013 року рахується заборгованість на загальну суму 76436,82 (сімдесят шість тисяч чотириста тридцять шість гривень 82 коп.), яка складається з:

тіло кредиту: 0,00 грн.;

прострочене тіло кредиту: 42896,11 грн.;

заборгованість за відсотками: 33540,71 грн.;

заборгованість за комісіями: 0,00 грн.

В п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.12.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Відповідач у своїх запереченнях посилається на те, що зі сплатою певних сум, що у спірних правовідносинах відбувалось у період з 01.03.2013 року по 03.02.2014 року на загальну суму 4904.97 грн., повинна була зменшитись заборгованість за тілом кредиту, однак банком всупереч цьому предявлена до стягнення сума за простроченням тілом кредиту у більшому розмірі. Аналогічні порушення, за твердженням відповідача, відбулись і при визначенні банком розміру заборгованості за відсотками.

Суд не приймає таких посилань відповідача, оскільки відповідно до Тарифів на обслуговування платіжної картки, які є невідємною частиною підписаної відповідачем пропозиції, держатель зобовязаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу, який складається із частки обовязкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит, процентів за недозволений овердрафт, штраф за прострочену заборгованість та суми заборгованості минулих періодів.

Таким чином, за рахунок сум, що надходять від клієнта в рахунок сплати кредиту, погашаються суми тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит, процентів за недозволений овердрафт, штраф за прострочену заборгованість та суми заборгованості минулих періодів відповідно до встановлених Тарифів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідачем, при посиланні на невірність здійсненого банком розрахунку заборгованості, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного суду не надав.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) якщо позивача, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1378,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 6,10,60,212-215,224-226 ЦПК України, ст.526,527,530, 610,1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1 на користь АТ «Дельта Банк» (рахунок отримувача: 1026,Банк отримувача: Національний банк України (код банку): 300001, отримувач: АТ «ОСОБА_1 банк (в стані припинення), код отримувача: 34041020) заборгованість за кредитною лінією на загальну суму 76436,82 (сімдесят шість тисяч чотириста тридцять шість гривень 82 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк» 1378,00 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова