АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Перегонцева І.А.,

представника третьої особи Божкова Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного концерну «Укроборонпром», третя особа: Первинна профспілкова організація «Укроборонпром» про визнання частково недійсним колективного договору,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державного концерну «Укроборонпром» (далі - відповідач або ДК «Укроборонпром»), третя особа: Первинна профспілкова організація «Укроборонпром» (далі - третя особа або ППО «Укроборонпром», в якому просив встановити нікчемність частин колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки з моменту укладання договору, а саме:

- пункт 5.2. колективного договору наступного змісту: «Список професій і посад Концерну для яких застосовується ненормований робочий день визначається у додатку 1 до цього Договору» повністю;

- абзацу 5 п. 5.8 Колективного договору наступного змісту: «тривалістю до 7 календарних днів працівникам Концерну з ненормованим робочим днем керуючись статтею 8 Закону України «Про відпустки»;

- додаток № 1, що є невід'ємною частиною Колективного договору, під назвою «Список професій і посад Державного концерну «Укроборонпром» для яких застосовується ненормований робочий день» повністю;

- визнати недійсними з моменту укладання колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки нікчемні частини цього колективного договору, а саме: пункт 5.2. колективного договору наступного змісту: «Список професій і посад Концерну для яких застосовується ненормований робочий день визначається у додатку 1 до цього Договору» повністю; абзацу 5 п. 5.8 Колективного договору наступного змісту: «тривалістю до 7 календарних днів працівникам Концерну з ненормованим робочим днем керуючись статтею 8 Закону України «Про відпустки»; додаток № 1, що є невід'ємною частиною Колективного договору, під назвою «Список професій і посад Державного концерну «Укроборонпром» для яких застосовується ненормований робочий день» повністю;

- застосувати наслідки недійсності нікчемних частин колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки, шляхом зобов'язання відповідача забезпечити розміщення інформації про нікчемність окремих частин колективної угоди у засобах масової інформації.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 09.08.2017 він був прийнятий на посаду провідного юрисконсульта відділу правової підтримки підприємств юридичного департаменту ДК «Укроборонпром» та в цей же день його було ознайомлено із положеннями колективного договору на 2012-2015 роки між адміністрацією та трудовим колективом концерну, схваленого загальними зборами трудового колективу.

Під час ознайомлення із положеннями колективного договору позивач звернув увагу на пункти 5.2. та 5.8., якими регламентовано питання ненормованого робочого дня та зазначено про перелік професій та посад концерну, для яких застосовується ненормований робочий день, а також питання надання додаткової відпустки 7 календарних днів працівникам концерну з ненормованим робочим днем.

Його посаду згідно із додатком № 1 до колективного договору, віднесено до посад, до яких застосовується ненормований робочий день та вважав, що умовами колективного договору фактично погіршується його становище як працівника, порівняно з правами та гарантіями, встановленими законодавством.

Вважав, що п.п. 5.2. та 5.8. колективного договору є недійсними, оскільки законодавством поняття ненормованого робочого дня не визначається, а також оскільки законодавством встановлена максимальна тривалість робочого часу, то вказівка на ненормований робочий день в колективному договорі є фактично збільшенням такого часу, а тому є незаконним (а.с. 1-9).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.11.2017 в задоволенні позову відмовлено (а.с. 66-69).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірних висновків про колективний характер спору між позивачем та відповідачем та про те, що позовна заява є спором непозовного провадження, внаслідок чого ухвали в рішення яке не ґрунтується на нормах права (а.с. 71-80).

Позивач в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача та представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що законодавством визначено позасудовий порядок вирішення конфлікту між сторонами соціально-трудових відносин, а тому заявлені вимоги не підлягають розгляду судом.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що що 13.04.2012 протоколом № 1 загальних зборів трудового колективу ДК «Укроборонпром» було схвалено колективний договір на 2012-2015 року між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром».

Пунктом 5.2. колективного договору в розділі «Режим роботи, тривалість робочого часу та відпочинку», передбачено, що список професій і посад Концерну, для яких застосовується ненормований робочий день визначається в Додатку 1 до цього Договору.

Відповідно до абзацу 5 п. 5.8 колективного договору, Адміністрація надає за письмовою заявою працівника додаткову оплачувану відпустку тривалістю до 7 календарних днів працівникам Концерну з ненормованим робочим днем, керуючись статтею 8 Закону України «Про відпустки».

Додатком № 1 до колективного договору, передбачений список професій і посад Державного концерну «Укроборонпром» для яких застосовується ненормований робочий день, до яких відноситься і посада провідного юрисконсульта (а.с. 10-21, 28-30).

09.08.2017 позивач був прийнятий на посаду провідного юрисконсульта відділу правової підтримки підприємств юридичного департаменту ДК «Укроборонпром» та в цей же день його було ознайомлено із положеннями колективного договору на 2012-2015 роки між адміністрацією та трудовим колективом концерну, схваленого загальними зборами трудового колективу, що не заперечувалось сторонами.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував, що п.п. 5.2. та 5.8. колективного договору порушують його права та вказував, що вони є нікчемними в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з цим, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено про те, що розбіжності, які виникли між сторонами соціально-трудових відносин щодо виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» визначено як колективний трудовий спір (конфлікт). Цим же Законом установлено окремий (позасудовий) порядок вирішення колективного трудового спору, який передбачає формування вимог найманих робітників до роботодавця у їх задоволенні, вирішення колективного трудового спору примирною комісією.

Можливість судового порядку розгляду колективних трудових спорів (конфліктів) процесуальним законодавством та Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» не передбачена, крім визначених законом випадків. Цей законодавчий акт передбачає примирно-третейську процедуру та систему організаційних структур із належною компетенцією щодо узгодження інтересів конфліктуючих сторін.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення чи зміни колективного договору, угоди; виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; невиконання вимог законодавства про працю.

Відтак, колективні трудові спори, на відміну від індивідуальних, - це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом із питань: установлення нових або змін чинних соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення або зміни колективного договору, виконання колективного договору або його окремих положень.

Оскільки при трудових конфліктах має місце зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин, то в такому разі застосовується примирно-третейський порядок їх вирішення.

Безпосереднє вирішення у судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено, крім випадків, зазначених у ст. ст. 23, 25 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», ч. 5 ст. 20, ч.ч. 2, 4 ст. 42 Закони України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності».

Отже, в даному випадку, сторонами колективного договору є адміністрація в особі генерального директора та трудовий колектив в особі Голови Ради трудового колективу.

Разом із тим, позивач звернувся до суду із позовом, вважаючи, що укладенням колективного договору порушені його особисті трудові права. При цьому, слід зазначити, що при прийнятті на роботу позивач був ознайомлений з умовами колективного договору і погодившись на укладення трудового договору прийняв ці умови.

Звернувшись до суду з даним позовом позивач фактично діє від імені всього трудового колективу, не маючи на це відповідних повноважень.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду про колективний характер спору між позивачем та відповідачем та про те, що позовна заява є спором непозовного провадження, не ґрунтуються на вимогах закону.

Також є необґрунтованим твердження позивача про те, що законодавством не передбачено поняття ненормованого робочого дня, оскільки у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про відпустки» визначено, що щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається: працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Тобто законодавець передбачив можливість встановлення для працівників ненормованого робочого дня, а також визначив тривалість додаткової відпустки, яка може надаватися таким працівникам в якості компенсації за таку працю, вказавши також при цьому, що ці питання врегульовуються колективним договором.

Таким чином, висновок суду про відсутність належних правових підстав для задоволення заявлених вимог є законним і обґрунтованим.

При цьому, слід зазначити, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв'язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного концерну «Укроборонпром», третя особа: Первинна профспілкова організація «Укроборонпром» про визнання частково недійсним колективного договору - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва

Повний текст постанови складений 22.12.2017.