Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/1847/17 Головуючий у 1 інстанції: Апалонова Ю.В.
Провадження № 22-ц /778/1932/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Вознесенівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, про виключення відомостей про батьківство з актового запису,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про його батьківство з актового запису про народження дитини.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 24.06.2015р. між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що 24.06.2015р. Жовтневим відділом реєстрацій актів цивільного стану було зроблено актовий запис № 210. У серпні 2015р. відповідач повідомила, що вона вагітна, але з встановленого на УЗД строку вагітності стало зрозуміло, що дитина не від нього. 13.10.2015р. шлюб було розірвано. В подальшому від спільних знайомих йому стало відомо, що відповідач 19.02.2016р. народила дитину - сина ОСОБА_4, про що 24 березня 2016р. Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції вчинено відповідний актовий запис № 263, згідно з яким батьком цієї дитини згідно ч. 1 ст. 122 СК України було записано його.

У зв'язку з зазначеним та посилаючись на ч. 1 ст. 136 СК України позивач просив суд виключити відомості про нього як батька з актового запису № 263 про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Залишаючи позов ОСОБА_2 без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог, а визнання позову відповідачем не є достатньою підставою для задоволення позову про виключення відомостей про його батьківство.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що 24 червня 2015р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-ЖС № 158635, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

13 жовтня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу І-ЖС № 111836, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

19 лютого 2016 року народився ОСОБА_6, батьками якого згідно із свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 306942, виданим 24.03.2016р. Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За положеннями статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини, відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 Сімейного кодексу України), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як про батька з актового запису про народження дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком дитини, та дитиною. У разі доведеності цієї обставини, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз.

Ані до позовної заяви про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису, ані в ході розгляду справи позивач не надав суду жодного належного доказу на підтвердження своїх позовних вимог.

Як єдиний доказ на підтвердження того, що ОСОБА_2 не є батьком малолітнього ОСОБА_5С позивач зазначав визнання відповідачем позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачемпозову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що від того факту, що особа, яка записана батьком дитини, не є її біологічним батьком, залежить доля дитини, яка в такому разі позбавляється визначеності щодо дійсного батька, слід ретельно з»ясувати та встановити саме відсутність кровного споріднення між ними.

Тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що, враховуючи категорію спору, за вирішенням якого позивач звернувся до суду, а також з урахуванням інтересів та прав малолітньої дитини, визнання позову відповідачем не є достатньою підставою для задоволення позову про виключення відомостей про батьківство. А тому вірно не прийняв такого визнання позову відповідачем.

Судом першої інстанції, на виконання вимог ст. ст.10, 11 ЦПК України, в судовому засіданні тричі було роз'яснено позивачу право на звернення до суду з клопотанням про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи для встановлення факту наявності/відсутності кровного споріднення позивача та ОСОБА_5 між особою, проте, позивач категорично відмовився від заявлення такого клопотання, наполягаючи на тому, що, на його думку, підставою для задоволення позову є те, що відповідач сама зазначає про те, що він не є батьком дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що у разі необхідності проведення молекулярно-генетичної експертизи, ані він, ані ОСОБА_3 не будуть заперечувати проти її призначення та проведення.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_2 заявив клопотання про проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи, на вирішення якої поставити питання: чи являється ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вказане клопотання, зазначивши, що таке клопотання не заявлялось в суді першої інстанції, оскільки відповідач визнала позов, вказавши, що ОСОБА_2 не являється батьком дитини, тому він вважав цього достатнім для задоволення його позову. Але суд не прийняв визнання позову відповідачем, оскільки воно не було підтверджено експертним висновком щодо відсутності кровного споріднення між позивачем і дитиною.

Клопотання позивача про проведення судової біологічної (генетичної) експертизи підтримала ОСОБА_3, надавши відповідну письмову заяву.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 травня 2017 року клопотання ОСОБА_2 задоволено: призначено у даній справі судово-біологічну (генетичну) експертизу, на дослідження якої поставлено питання: чи являється ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, біологічним батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проведення якої доручено експертам Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи. Зобов'язано ОСОБА_3 надати дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, експертам для відібрання зразків для дослідження у визначений експертами час.

Відповідно до інформації наданої КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради для проведення комплексної медико-генетичної експертизи тричі: на 06.07.2017р., на 27.07.2017р. та на 22.08.2017р. було призначено відбір зразків біологічного матеріалу (крові та слини), та сторони належним чином повідомлялись про ці дати.

Жодного разу ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_5 не зявлялись до експертної установи для відібрання зразків біологічного матеріалу (крові та слини) для проведення експертизи.

КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради на адресу Апеляційного суду Запорізької області було повернуто ухвалу від 24 травня 2017 року без виконання, оскільки ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_5 тричі не з'являлися на експертизу.

Зазначене свідчить про умисне ухилення ОСОБА_3 від проведення експертизи.

На цьому наголошувала сторона позивача у судовому засіданні апеляційного суду, вказуючи, що ухилення відповідача надає право суду визнати той факт, для підтвердження якого ця експертиза призначалась, тобто, що дитина не походить від ОСОБА_2

Проте, в данному випадку колегія не може відповідно до положень ст. 146 ЦПК України визнати такий факт, оскільки предметом доказування у даній категорії справ є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком дитини, та дитиною, але достовірно встановити цей факт можливо тільки шляхом проведення експертиза.

Дійсно, закон не забороняє доводити цей факт іншими доказами, але наголошує на тому, що вони мають бути допустимими, що знову ж таки вказує на необхідність висновку судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 не надав жодного допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог, який би свідчив про те, що останній не є батьком дитини, а визнання позову відповідачем є таким, що суперечить закону та порушує права, свободу та інтереси малолітньої дитини та не доводить відсутності кровного споріднення між позивачем та ОСОБА_5, батьком якого він записаний.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_8