Справа № 463/3805/16-ц
Провадження № 2/463/386/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судового засідання Попович Х.І.

за участю представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відновлення межі земельної ділянки та усунення перешкод по встановленню огорожі, суд

в с т а н о в и в :

позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача про відновлення межі, яка поділяє земельні ділянки за адресою м. Львів, вул. Панчишина, 3, та усунення перешкод по встановленню огорожі між земельними ділянками.

Ухвалою суду від 16 серпня 2016 року відкрито провадження у справі.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги мотивують тим, що ОСОБА_3 є власником 12/25 часток будинку №3 на вул. М.Панчишина у м. Львові, власником земельної ділянки площею 0,0208 га переданої для обслуговування вказаного будинку є ОСОБА_4 У житловому будинку №3 на вул. М. Панчишина у м. Львові проживає відповідачка ОСОБА_5, якій належить на праві власності 13/25 часток вказаного будинку. Вважають, що межа, яка розділяє їхні земельні ділянки фактично зміщена вглиб їхньої території більш як на 1 м., однак відповідачка відмовилася відновити межу, яка відповідає конфігурації земельної ділянки відображеній у державному акті та не дозволяє встановити огорожу на межі між земельними ділянками. Такі дії відповідачки порушують їхні права, як власника земельної ділянки і вважають, що таке право підлягає захисту в судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав,пояснив, що його довірителі мали спір з попередніми власниками земельної ділянку, яка придбала відповідач. місце, де має проходити межа на місцевості відмічено межевими визнач відповідач придбала земельну ділянку і при оформленні документів просив позов задоволити з мотивів викладених вище та відновити межу у відповідності до висновку судової земельно-технічної експертизи № 13-17Е.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідачка ОСОБА_5 подала суду заперечення на позов в якому вказує, що придбала земельну ділянку у м.Львові по вул.Панчишина,3 у ОСОБА_6, колишніх власників. На час укладення договору купівлі-продажу позивачі ОСОБА_3 були повідомлені про укладення такого договору, однак жодних вимог про перенесення огорожі не заявляли. Вважає такі вимоги позивачів безпідставними, оскільки вважає, що ділянки за будинком город та перед будинком мають бути поділені відповідно до часток власників у праві власності жилого будинку, а позивачі безпідставно хочуть перенести огорожу забравши у неї 16,5 кв.м. городу. Крім цього позивач ОСОБА_4 займає земельну ділянку по вул.Панчишина, 3 площею 318, 7 м.кв., однак рішенням Львівського міськвиконкому від 16.07.1992 року №376 за ним закріплена земельна ділянка площею 312 кв.м.

Представник відповідача ОСОБА_5- ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з мотивів викладених вище. Після проведення у справі судової земельно-технічної експертизи № 13-17Е визнав, що межа яка розділяє дві земельні ділянки на місцевості проходить не у відповідності до правовстановлюючих документів, але проти відновлення межі заперечив, т.я вважає, що ділянка між фактичною межею і межею, яку визначив експерт нікому із сторін не належить, а тому це буде нейтральна частина між ділянками.

В попередніх судових засіданнях представник позивачів заявляв клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи по справі. Ухвалою судового засідання від 10.11.2016 року по справі призначено будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 04.04.2017 року провадження по справі відновлено, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Відповідачка ОСОБА_5 подала суду зустрічну позовну заяву, яку ухвалою суду від 27.10.2016 року залишено без руху та у звязку з невиконанням вимог зазначених в ухвалі про залишення позову без руху таку ухвалою суду від 10.11.2016 року повернуто позивачу через не усунення недоліків.

05.05.2017 року відповідачкою ОСОБА_5 подано суду відзив на висновок судової земельно-технічної експертизи від 27.03.2017 року.

01.06.2017 року відповідачкою подано заяву про відвід судді, ухвалою від 02.06.2017 року у задоволенні такої відмовлено за безпідставністю.

Представник позивачів ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення повторної експертизи по справі. Ухвалою суду від 09.06.2017 року по справі призначено повторну будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експерту ОСОБА_7, провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 10.11.2017 року провадження у справі відновлено, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідачкою ОСОБА_5 подано суду відзив на висновок судової земельно-технічної експертизи від 03.11.2017 року.

Оглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити в повному обємі виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1286411 від 20.08.2003 року, що видано ОКП ЛОР БТІ та ЕО є власником 12/25 часток будинку №3 по вул.Панчишина М. у м.Львові. ( а.с.5)

Згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 16.07.1992 року №376 «Про розгляд заяв громадян з питань землекористувань»(а.с.188-201) ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку пл.312 кв.м. для обслуговування будинку №3 на вул.Байкальській ( ОСОБА_8 М) , що в 12/25 частинах належить йому на праві особистої власності.

ОСОБА_4, 23.11.1993 року видано державний акт на право приватної власності на землю згідно якого на підставі рішення №376 від 16.07.1992 року Львівської міської ради йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 208 кв.м. для обслуговування будинку.( а.с.29) .

Як вбачається з розпорядження Львівської міської ради народних депутатів від 28.01.1993 року №55 (а.с.183) ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 338 кв.м. для обслуговування будинку №3 по вул.Байкальській ( ОСОБА_8), що у 13/25 частинах належить їй на праві особистої власності.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 11 квітня 2014 року визнано за ОСОБА_9 право власності на земельну ділянку площею 0,03305 га, що знаходиться у м. Львові по вул. Панчишина М, 3. ( а.с.75).

Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.03.2015 року ( а.с.14-17) ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_5- відповідачка по справі, купила земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) площею 0,0235 га, яка розташована у м.Львові по вул.Панчишина,3 кадастровий номер :04:005:0087. Земельна ділянка, яка продається належить продавцю на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2014 року.

Крім цього відповідно до договору купівлі-продажу 13/25 часток житлового будинку від 06.03.2015 року ( а.с.18-27) ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_5 купила 13/25 часток житлового будинку №3 по вул.Панчишина М. у м.Львові з відповідною часткою належних до нього господарських будівель та споруд, далі житловий будинок. Згідно п.4 договору до житлового будинку, 13/25 часток якого продається належать сарай, позначений за планом земельної ділянки літ. «Б», сарай позначений за планом земельної ділянки літ.»В», огорожа, позначена за планом земельної ділянки літ.№1, хвіртка, позначена за планом земельної ділянки літ.№2, замощення, позначене за планом земельної ділянки літ.»І» П.5 договору передбачено, що житловий будинок, 13/25 часток якого продається розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) площею 0,0235 га, яка розташована у м.Львові по вул.Панчишина М., 3.

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вимогами до відповідачки ОСОБА_5 про відновлення межі земельної ділянки, оскільки відповідачка відмовилася відновити межу, яка відповідає конфігурації земельної ділянки відображеній у державному акті та не дозволяє встановити огорожу на межі між земельними ділянками.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж.

У відповідності до положень ст. 107 ЗК України визначено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Як вбачається із копії технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості гр.. ОСОБА_9 (а.с.76-79) перед укладенням договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.0235 га попередній власник ділянки через ПП «Геомакс» виготовила технічну документацію на спірну ділянку. При цьому з вказаної технічної документації вбачається, що межа, яка розділяє спірні земельні ділянки знаходиться на відстані 8.21 м. від сусідньої ділянки ОСОБА_10 до ділянки позивачів. При цьому у договорі купівлі-продажу вказаної земельної ділянки (а.с.14), зазначено, що опис меж придбаної земельної ділянки додається.

В той же час, як вбачається із висновку земельно-технічної експертизи від 27.03.2017 року (а.с.110-115) експертом встановлено, що фактична межа, яка розділяє земельну ділянку по вул. ОСОБА_8 №3 в м.Львові, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 пл.0,0208 га та земельну ділянку площею 0,0235 га по вул. ОСОБА_8 №3 в м.Львові, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 не відповідає Державному акту серії ЛВ 50002001 від 23.11.1993 року ОСОБА_4, та не відповідає Державному акту серії ЛВ 50005005 від 26.09.1994 року ( ОСОБА_5П.) та не відповідає земельно-кадастровій документації на земельну ділянку площею 0,0235 ( ОСОБА_5П.). При цьому є зміщення в сторону земельної ділянки позивачів на 0.34 м., тобто до межі, яка розділяє спірні ділянки відстань становить не 8.21м, а 8.55 м.

З висновку повторної судової земельно - технічної експертизи №13-17Е від 03.11.2017 року (а.с.237-258) також встановлено, що межа, яка розділяє спірні земельні ділянки пересунута у бік земельної ділянки ОСОБА_4 на 30 см. Окрім того, при виході на місце експерт встановив, що межа між ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є уявною, оскільки фактично не встановлена.

Таким чином, в судовому засіданні безспірно доведено, що фактична межа, яка розділяє спірні земельні ділянки по вул. Панчишина, 3 у м. Львові не відповідає технічні документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та межі, яка описана у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 06.03.2015 року, акту узгодженню меж, які підписані позивачем ОСОБА_4 та попереднім власником ОСОБА_9, а тому вимоги позивача ОСОБА_4 в частині відновлення межі у відповідності до даних земельно-кадастрової документації є обґрунтованими та доведеними.

При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що підстав для відновлення межі не має, оскільки у користуванні позивача ОСОБА_4 перебуває земельна ділянка більшої площі, ніж надавалися згідно рішення органу місцевого самоврядування виходячи з наступного.

Дійсно, в судовому засіданні встановлено, що ділянка, закріплена за вказаним будинком згідно рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих від 01.09.1953 року площею 600 м.кв. В той же час, безспірно встановлено і це визнають сторони, що в результаті математичного розрахунку площ, ділянок, які передавалися у користування ОСОБА_4 згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 16.07.1992 року №376а та ОСОБА_6 згідно із розпорядженням Львівської міської ради народних депутатів від 28.01.1993 року №55 (а.с.183) розмір земельної ділянки фактично становив 651 м.кв. За підрахунками експерта фактично розмір ділянки становить 660 м.кв. При цьому, як у позивача ОСОБА_4 замість виділеної у користування ділянки площею 312 м.кв. із них 104 м.кв.-спільне користування, фактично є у користуванні ділянка для особистого користування площею 212 м.кв., а замість виділеної у власність ОСОБА_6 ділянки площею 338 м.кв. із них 104 м.кв. спільне користування, та додатково відчужено сусіду ОСОБА_10 частини ділянки по документах 7.5 м.кв., фактично оформлено право власності дочкою ОСОБА_9 в судовому порядку на земельну ділянку площею 0.0235 м.кв., яку вона і продала відповідачу. Тому кожна із сторін має у власності та користуванні земельні ділянки, фактична площа яких є більшою ніж були передані у відповідності до рішень органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, ці розміри не впливають на місце розташування межі, яка розділяє земельні ділянки, оскільки як з висновку земельно-технічної експертизи від 27.03.2017 року (а.с.110-115), так і висновку повторної судової земельно - технічної експертизи №13-17Е від 03.11.2017 року (а.с.237-258), а також технічної документації на обидві земельні ділянки, а також планів земельних ділянок, вбачається, що ширина ділянки з протилежної сторони вулиці Байкальській,3 (ОСОБА_8) завжди незмінно становила 17.90 м. З технічної документації на земельну ділянку площею 0.0235 м.кв.,кадастровий номер :04:005:0087 вбачається, що межа має проходити на відстані 8.21 м. зі сторони ділянки ОСОБА_5, в той же час дві експертизи встановили, що фактично межа зміщена на 0.34 м і 0.30 м в сторону ділянки ОСОБА_4

Також підлягають до задоволення вимоги обох позивачів, як власника будинку та власника земельної ділянки про зобовязання їм не чинити перешкод у встановленні огорожі по межі земельної ділянки, оскільки судом встановлено, що межа є зміщена в сторону ділянки позивача ОСОБА_4 і суд задоволяє вимоги про відновлення межі. При цьому у відповідності до вимог Статті 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж.

В судовому засіданні представник відповідачки пояснив, що заперечує проти відновлення межі і встановлення по її лінії огорожі, а тому позивачі вправі встановити огорожу по відновленій межі.

При цьому, задовольняючи позов, у відповідності до ст.133 ЦПК України з відповідачки на користь позивачів в рівних частинах слід стягнути сплачені та документально підтверджені судові витрати судовий збір в розмірі 551 грн. 21 коп. та витрати повязані з розглядом справи проведення експертизи 03.11.2017 року в сумі 5000 грн., згідно рахунку 316 від 14.07.2017 року.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_3 (79000, Львівська область, м. Львів, вул.М.Панчишина,3),ОСОБА_4 (79000, Львівська область, м. Львів, вул.М.Панчишина,3) до ОСОБА_5 (79000, Львівська область, м. Львів, вул.Кримська,19/4) - задоволити.

Відновити межу, яка поділяє земельні ділянки, які належать на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по вул.М. ОСОБА_8, 3 у м.Львові у відповідності з графічним додатком №1 до висновку експерта №13-17Е судової земельно-технічної експертизи від 03.11.2017 року

Зобовязати ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по встановленню огорожі на межі між земельними ділянками, які належать на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по вул.М. ОСОБА_8, 3 у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІПН:НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах судовий збір в розмірі 551( пятсот пятдесят одну ) грн. 21 коп. та 5000 ( пять тисяч) грн. витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи від 03.11.2017 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Апеляційного суду Львівської області або через місцевий суд до Апеляційного суду Львівської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного рішення 29 грудня 2017 року.

Суддя: Гирич С. В.