СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/5565/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю., розглянувши заяву про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири недійсним,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2017 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просить визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 03 березня 2016 року та посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 недійсним.

Представник позивача ОСОБА_6 16.11.2017 року звернувся до суду із заявою про забезпечення позову в якому просить накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та належить на праві власності ОСОБА_4.

Підставою позову є відсутність волевиявлення позивача на безоплатну передачу у власність відповідача належного йому майна, оскільки він очікував отримати від відповідача послуги майнового та немайнового характеру щодо його довічного утримання.

Поивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому просить задовольнити заяву.

Згідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку про задоволення заяви виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однією з причин, в зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 2 ст. 151 ЦПК України.

Статтею 152 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи вище викладене, характер спору, що виник, а також те, що вказані дії можуть привести до неможливості виконання рішення суду, суд приходить до висновку про задоволення заяви про накладення арешту на квартиру.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_6 - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_4.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення чи протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, постановленої без участі особи, яка її оскаржує.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред'явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя: І.Ю. Миколаєць