_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2631/17
Провадження № 2/520/6877/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення грошового боргу,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2017 року позивач звернулась до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь 3 197 665, 80 гривень; стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на її користь 7 693 888, 05 гривень та судовий збір у розмірі 8000 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м.Одеса, пров.І-й Український,8, було спочатку придбане, а потім побудоване для неї за її грошові кошти, які були перераховані ОСОБА_6 за її дорученням та проханням, а також компанією «PHIL WORLD LIMITED», в тому числі і після укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, тобто зазначає, що джерелом набуття (створення) цього майна (домоволодіння) є фактично її грошові кошти, і так як право вимоги до ОСОБА_6 про повернення цих грошових коштів належить саме їй і це право вимоги підтверджене рішенням Малиновського районного суду від 14.06.2013, то, враховуючи, що вказане домоволодіння визнано об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 L.C. та ОСОБА_3, то ці особи мають нести солідарний обов'язок з повернення їй, ОСОБА_1, грошових коштів у розмірі 400710,00дол.США.

Також посилається на те, що у справі №2/1519/7032/11 суд стягнув з відповідача ОСОБА_5 на її користь 3197665,80грн, однак ОСОБА_5 ці грошові кошти не сплатив, то, враховуючи, що відповідно до ч.І ст.543 ЦК України кредитор у разі солідарного обов'язку боржників має право вимагати виконання обов'язку від будь-кого з солідарних боржників окремо, то вказана сума боргу - 3197665.80грн як солідарний обов'язок має бути також стягнута з ОСОБА_3, а солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 має бути стягнута сума грошового боргу, що представляє собою різницю між вже раніше стягнутою з ОСОБА_7 сумою боргу у розмірі 3197665,80грн, та сумою, на яку збільшилася сума боргу внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США, а саме: 400 710 дол. США х 27,180,80 = 7 618 939, 66 гривень.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М.

Ухвалою судді від 16.03.2017 року позовну заяву було залишено без руху у звязку з тим, що позивачем в повному обсязі не було сплачено судовий збір

У вказаній ухвалі позивачу надано строк для усунення зазначених недоліків до 31.03.2017 року, однак, не більше трьох днів з дня отримання копії ухвали суду.

На виконання вимог даної ухвали, 20.03.2017 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав до суду квитанцію № 75287 від 20 березня 2017 року про сплату судового збору у розмірі 8000 гривень, у звязку з чим ухвалою судді від 21.03.2017 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання.

23 березня 2017 року представник позивача ОСОБА_8 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на ? частину домоволодіння за адресою: м. Одеса, 1-й Український провулок, 8, яка складається з житлового будинку під літ. «Л», загальною площею 194,6 кв.м., житловою площею 119 кв.м. (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101), яка належить на праві власності ОСОБА_3.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 року було вжито заходи забезпечення позову, накладено арешт на ? частину домоволодіння за адресою: м.Одеса, 1-й Український провулок, 8, яка складається з житлового будинку під літ. «Л», загальною площею 194,6 кв.м., житловою площею 119 кв.м. (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101), яка належить на праві власності ОСОБА_3.

В ході судового засідання, яке відбулось 19.04.2017 року, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 звернулась до суду з клопотанням, в якому з метою повного та всебічного розгляду справи просила суд витребувати з Малиновського відділу поліції у місті ОСОБА_10 ГУНП в Одеській області (м. Одеса, вул. Ак. Філатова 23-В) засвідчену копію кримінального провадження № 0000667 від 31.01.2013 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2017 року було задоволено вищевказане клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9.

Також у судовому засіданні 16.11.2017 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив зобовязати відповідача ОСОБА_5 надати для огляду оригінали фінансових документів, які містяться в т. 2, а.с. 54-115, вказуючи на те, що у нього є сумніви в їх справжності.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_11 та представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, в свою чергу, звернулись до суду з заявою про витребування з Малиновського відділу поліції у місті ОСОБА_10 ГУНП в Одеській області (м. Одеса, вул. Ак. Філатова 23-В) оригіналу кримінального провадження № 0000667 від 31.01.2013 року, а також просили зобовязати позивача ОСОБА_1 надати оригінал постанови старшого слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_12 про закриття кримінального провадження від 17.10.2013 року, копія якого була надана представниками позивача та знаходиться на а.с.102 у т.1.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2017 року було зобовязано відповідача ОСОБА_5 надати для огляду оригінали фінансових документів, які містяться в матеріалах справи т. 2, а.с. 54-115. Витребувано з Малиновського відділу поліції у місті ОСОБА_10 ГУНП в Одеській області (м. Одеса, вул. Ак. Філатова 23-В) для огляду в судовому засіданні оригінал кримінального провадження № 0000667 від 31.01.2013 року. А також зобовязано позивача ОСОБА_1 надати оригінал постанови старшого слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_12 про закриття кримінального провадження від 17.10.2013 року. Для надання вказаних матеріалів у справі була оголошена перерва до 20.12.2017 року.

При розгляді справи судом врахована та обставина, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Так в п. 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Відповідач ОСОБА_5 в останнєь судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, його представник ОСОБА_11 звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи у звязку з його зайнятістю в іншому судовому процесі. Однак, суд бере до уваги, що в минулих судовових засіданнях сторони надали свої пояснення по суті позову, відповіли на питання представників сторін, судом були допитані свідки та оглянуті матеріали справи. Більш того, в матеріалах справи міститься письмові пояснення ОСОБА_5, в яких він просить у задоволенні позову відмовити. Заначені обставини дали право суду, з урахуванням строку перебування справи в провадженні, закінчити розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13 було посвідчено Договір купівлі-продажу житлового будинку, який було зареєстровано в реєстрі за № 968.

Відповідно до п. 1 даного Договору ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 продали, а ОСОБА_5 купив житловий будинок з господарчими спорудами під номером 8, що знаходиться в місті ОСОБА_10 по першому Українському провулку, складений з: А одного житлового черепашникового будинку, житловою площею 69,7 кв.м.; Б- гараж; В,Г сарай; Е,З навіс, Ж вбиральня; І мостіння, ІІ, ІІІ теплиця; № 1, 4-6 огорожа, розташований на земельній ділянці розміром 584, 0 кв.м. по фактичному користуванні (т. 1, а.с. 9)

Згодом, 19 серпня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, було укладено шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1258, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб ОСОБА_16 1-ЖД № 145221.

Від даного шлюбу у сторін, 05.04.2007 року народився син ОСОБА_17, що підтверджується Свідоцтвом про народження ОСОБА_16 1-ЖД № 081032, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції у м. Одесі.

Під час перебування в шлюбі, у жовтні 2006 року ОСОБА_18 звернувся до ФОП ОСОБА_19 та замовив проект житлового будинку за адресою м.Одеса, 1-й Український провулок, будинок 8, який передбачав побудування замість старого будинку два нових, які складатимуться з житлового будинку під літерою «К», загальною площею 192,4 кв.м., житловою площею 118,3 кв.м., та з житлового будинку літ. «Л», загальною площею 194,6 кв.м., житловою площею 119,0 кв.м. і відображені в проекті.

В подальшому зазначені в проекті житлові будинки (домоволодіння) були побудовані.

Однак, в лютому 2007 році Виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_5 в якому просив зобовязати останнього за свій рахунок привести обєкт нерухомості розташованого за адресою м. Одеса, пер. 1 й Український, 8 у попередній стан згідно документації наданої КП «ОМБТІ та РОН». ОСОБА_5 в свою чергу звернувся з зустрічним позовом про визнання права власності на самочинне будівництво. Окрім того ОСОБА_20 звернувся з позовом до ОСОБА_21 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси, справа № 2-2876/10 від 22 листопада 2010 року позов Виконавчого комітету Одеської міської ради задоволено частково, а ОСОБА_22 задоволено повністю. Зобовязано ОСОБА_5Г за свій рахунок знести самочинно побудований будинок під літ. «К», який знаходиться за адресою місто Одеса, Перший Український провулок, 8, а у разі відмови знести вказаний будинок примусово. В іншій частині позовних вимог Виконавчого комітету Одеської міської ради відмовлено за безпідставністю. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок під літ. «Л», який знаходиться за адресою м. Одеса, Перший Український провулок, 8.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 29 квітня 2011 року було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2010 року, у задоволенні позову Виконавчого комітету Одеської міської ради, зустрічного позову ОСОБА_5 та позову ОСОБА_22 було відмовлено.

В подальшому, 17 лютого 2011 року ОСОБА_5 отримав у Виконавчому комітеті Одеської міської ради Свідоцтво про право власності на домоволодіння, яке було видане на підставі сертифікату відповідності від 21.10.2010 року № 15001227, замість договору купівлі-продажу від 19.12.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13

16 травня 2011 року відповідач ОСОБА_5 зареєстрував своє право власності за № 29965507, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, виданим КП «ОМБТІ та РОН».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що сплачені ОСОБА_23 за вищевказаний будинок грошові кошти були перераховані за її дорученням (проханням) та компанією «PHIL WORLD LIMITED» на рахунок відповідача, так як фактичним покупцем цього будинку виступала вона і саме вона приймала рішення про придбання цього будинку, домовлялась щодо його ціни. Зазначає, що до травня 2011 року ОСОБА_5 не оспорював того факту, що вона являється дійсним власником домоволодіння, проте в подальшому відмовився переоформляти право власності на її імя, у звязку з чим вона звернулася до суду за захистом своїх прав з різними позовами.

Як вбачається з матеріалів справи 30.11.2011 року позивач звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом про визнання удаваним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами №8 по Першому Українському провулку в м.Одесі, укладеного 19.12.2005 року між ОСОБА_5 з однієї сторони (Покупець), та ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 з другої сторони (Продавці) в частині покупця, про визнання ОСОБА_1 покупцем житлового будинку з господарськими спорудами №8 по Першому Українському провулку в м.Одесі та про визнання за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м.Одеса, пров.І-й Український,8, та складається з житлового будинку літ. «К» загальною площею 192,4 кв.м. та житлового будинку літ. «JI» загальною площею 194,6 кв.м.

Однак, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2012 року, справа №1512/2-7482/11, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ТОВ «НАДІЯ» про визнання договорів купівлі-продажу удаваними, визнання права власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння було залишено без розгляду саме на підставі ч. 5 ст. 207 ЦПК України (в редакції 2012 року).

Слід зазначити, що ухвалою судді судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2017 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вищевказану ухвалу суду.

Крім того, у вересні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 3 197 665, 8 гривень.

Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що в період з 2002 року по 2005 рік компанією «PHIL WORLD LIMITED», з власного рахунку в банку «LLOYDS TSB BANK PLС» було перераховано на особистий валютний рахунок ОСОБА_5 № 9845-1399 та картковий рахунок № 0023-2011 в ПрАТ АБ «Порто-Франко» 243 947 англійських фунтів стерлінгів, що на період перерахування становило 300 710,00 доларів США грошові кошти компанія перераховувала з умовою повернення без встановлення строку повернення. Також у період 2005-2006 років ОСОБА_10 з власного рахунку № у ВАТ АКБ «Єврофінанс Моснарбанк» перерахував на особистий валютний рахунок №9845-1399 та картковий рахунок №0023-2011 в ПрАТ АБ «Порто-Франко» ОСОБА_24 грошові кошти у розмірі 100000 доларів США з умовою повернення без встановлення строку такого повернення.

В подальшому право вимоги за вищевказаними борговими зобовязаннями за договорами відступлення права вимоги перейшли до ОСОБА_1.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2013 року, справа №2/1519/7032/11, залишеним без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 16.07.2013 року, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено та стягнуто з ОСОБА_5 на її користь грошові кошти у розмірі 3 197 665, 80 гривень та судові витрати у загальному розмірі 1914, 10 гривень.

Вищевказаними рішеннями було встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу набуття майна без достатньої правової підстави, оскільки ОСОБА_5 отримав грошові кошти від ОСОБА_10 та компанії «PHIL WORLD LIMITED» за відсутності будь-яких правових підстав (юридичних фактів) для набуття вказаного майна. А також встановлено, що ОСОБА_5, як набувач, збагатився за рахунок ОСОБА_10 та компанії «PHIL WORLD LIMITED» поза підставами, передбаченими законом, іншими правовими актами чи правочинами.

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено того, що грошові кошти у загальному розмірі 400 710 дол. США, які були перераховані ОСОБА_10 та компанією «PHIL WORLD LIMITED» на рахунок відповідача ОСОБА_5 фактично були перераховані нею для придбання та будування будинку за адресою: м. Одеса, пров. І-й Український, 8 та витрачені відповідачем саме для вказаих цілей.

У своїй позовній заяві позивач, посилаючись на норми частини 4 ст. 65 Сімейного кодексу України вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 несуть солідарну відповідальність перед нею щодо повернення суми боргу у розмірі 400 710 дол. США, що представляє собою грошові кошти, за рахунок яких було придбане та збудоване домоволодіння № 8.

Так частиною 4 статті 65 СК України передбачено що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Разом з тим, судом встановлено, що 28 вересня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, який в подальшому неодноразово уточнювала та просила ухвалити рішення, яким: визнати домоволодіння адресою м. Одеса, 1-й Український провулок будинок 8, який складається з літери житлового будинку літ. «К», загальною площею 192,4 кв.м., житловою площею 118,3 кв.м., та з житлового будинку літ. «Л», загальною площею 194,6 кв.м., житловою площею 119,0 кв.м. відображених у технічному паспорті від 16.08.2010 року, спільним майном подружжя. Визнати за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме на: ? домоволодіння за адресою м.Одеса, 1-й Український провулок, будинок 8, яка складається з житлового будинку під літерою «Л», загальною площею 194,6 кв.м., житловою площею 119,0 кв.м.; та ? рухомого майна, а саме на рухоме майно, яке знаходиться в будинку під літерою «Л». Залишити у власності ОСОБА_5 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме: ? домоволодіння за адресою м.Одеса, 1-й Український провулок, будинок 8, яка складається з житлового будинку під літерою «К», загальною площею 192,4 кв.м., житловою площею 118,3 кв.м.; ? рухомого майна, а саме на рухоме майно, яке знаходиться в будинку під літерою «К».

13.03.2012 року ОСОБА_1, в свою чергу, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, 1-й Український провулок, буд. 8 та складається з житлового будинку літери К, загальною площею 192, 4 кв.м., житловою площею 118,3 кв.м. та з житлового будинку літери Л, загальною площею 194, 6 кв.м., житловою площею 119, 0 кв.м., відображених у технічному паспорті від 16.05.2011 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.08.2015 року, справа № 2-6544/11, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя було задоволено.

Визнано домоволодіння адресою м.Одеса, 1-й Український провулок будинок 8, який складається з літери житлового будинку літ. «К», загальною площею 192,4 кв.м., житловою площею 118,3 кв.м., та з житлового будинку літ. «Л», загальною площею 194,6 кв.м., житловою площею 119,0 кв.м. відображених у технічному паспорті від 16.08.2010 року, спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме на: ? домоволодіння за адресою м.Одеса, 1-й Український провулок, будинок 8, яка складається з житлового будинку під літерою «Л», загальною площею 194,6 кв.м., житловою площею 119,0 кв.м. ? рухомого майна, а саме на рухоме майно, яке знаходиться в будинку під літерою «Л»: генератор HONDA ; газовий лічильник; котел Saunier Duval 40 KLZ; нормалізатор напруги мережі; газонокосилка EM3511; вбудована шафа; банкетка; холодильник двохдверний двокамерний SAMSUNG колір колір металік DA 68-005948; телевізор LG LC1R, мікрохвильова піч ARISTON MWA 212; духовий шаф ARISTON FZ 612.1 IX/HA; посудомийна машина ARISTON LFT 228; газова плита ARISTON PZ 640 T/HA; кухонні меблі вбудовані :чотири кухонні шафи, один буфет, один пенал; електрична витяжка; стіл деревяний столовий коричневий , десять коричневих стільців MAGGI MASSIMO; люстра кришталева з коричневими абажурами; мельхіоровий столовий набір 6 персон; пральна машина Electrolux EWS 1046, кондиціонер 4 шт. LG № 384DA20021L, кутовий гостинний диван колір «вишня»; журнальний стіл; шафа деревяна; телевізор SAMSUNG PLAZMA № LE 32 B350 ; люстра кришталева; комплект спальних меблів, який складається з ліжка, дві тумбочки, комод та шафи VENERE 26837; люстра кришталева з бронзою; відео монітор дзвінок COMMAX Co.,Ltd ; відео охоронна система JA-63 PROFI, телефон Panasonic KX-TG8207; праска PHILIPS; тостер Kenwood TT-325; чайник CLA NRONIC.

Залишено у власності ОСОБА_5 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме: ? домоволодіння за адресою м.Одеса, 1-й Український провулок, будинок 8, яка складається з житлового будинку під літерою «К», загальною площею 192,4 кв.м., житловою площею 118,3 кв.м., ? рухомого майна, а саме на рухоме майно, яке знаходиться в будинку під літерою «К»: котел Saunier Duval 40 KLZ; газовий лічильник; нормалізатор напруги мережі; відео манітор дзвінок COMMAX Co.,Ltd ; будована шафа; банкетка; кухонні меблі вбудовані, які знаходяться на кухні в комплекті;електрична витяжка; стіл деревяний з різьбою столовий коричневий , вісім коричневих стільців, люстра металева; мельхіоровий столовий набір 6 персон; холодильник LG QR207TLQA колір металік; мікрохвильова піч ARISTON ; духовий шаф ARISTON, посудомийна машина ARISTON ; газова плита ARISTON, кондиціонер 3 шт. LG № 384DA20021L, диван коричневий з деревяними передніми накладками, шафа для вина (винний бар), столик деревяний коричневий для телевізора; телевізор SUMSUNG PS 42 Q92HR, праска Tefal FV 4350, комплект меблів для вітальні у складі: диван деревяний з двома кріслами зі світлої замші; люстра с богемського скла; два бра с богемського скла; деревяний буфет «BERLONI», деревяний комод під телевізор «BERLONI», телевізор LG 42 PJ250, мармуровий журнальній стіл ; гобелен Венеції книжкова шафа з дерева; комплект арабських спальних меблів з червоного дерева у складі: шафа з бронзою, комод, триляж і пуфик; ліжко з металевими спинками; люстра кришталева; килим шерстяний овальний; килим шерстяний квадратний з зеленім малюнком; телевізор LG 21620.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1820 гривень.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд виходив з того, що вимоги про визнання права власності за нею на спірне домоволодіння є передчасними, оскільки право власності на це майно належить іншій особі, даних про недійсність чи скасування правовстановлюючих документів на це майно матеріали справи не містять. А також судом було зауважено, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини передачі ОСОБА_1 грошових коштів братові ОСОБА_5 з метою придбання для неї спірного домоволодіння з подальшим оформленням права власності, при цьому взято до уваги висновки, викладені у рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2013 року, залишеному без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах реляційного суду Одеської області від 16 липня 2013 року, за яким з ОСОБА_5 С Г користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у розмірі 3 197 665,80 грн.

Суд звертає увагу, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.08.2015 року, залишено без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 24.11.2015 року та ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016 року.

Крім того, вирішуючи справу по суті, суд бере до уваги, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2013 року, справа № 520/12629/13-ц, було стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_25 заборгованість за договором позики у розмірі 799 300 гривень, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 59 387, 99 гривень, а також судовий збір у розмірі 3 441 гривень.

Даним рішенням встановлено, що 30.03.2007 року ОСОБА_5 взяв у ОСОБА_25 в борг грошові кошти у розмірі 100 000 дол. США під заставу будинку, розташованого за адресою: м.Одеса, провулок 1-й Український 8, для будівлі будинків за адресою м. Одеса, провулок 1-й Український, 8. Зазначені кошти зобовязався повернути не пізніше 30 березня 2011 року, або передати один з будинків у власність ОСОБА_25

Даючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд зазначає, що в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2013 року чітко зазначено ціль отримання грошових коштів, а саме будівництво спірних будинків за адресою: м. Одеса, провулок 1-й Український, 8, натомість як докази ОСОБА_1 спростовуються рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2013 року, справа № 2/1519/7032/11, залишеним без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 16.07.2013 року, а також рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.08.2015 року, залишеним без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 24.11.2015 року та ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016 року.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Як роз'яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК в редакції грудень 2010 року), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК (в редакції грудень 2010 року), мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

В ході судового засідання в якості свідків були допитані: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_26, ОСОБА_1 ОСОБА_27, ОСОБА_28, які пояснили суду, що саме позивач купувала та будувала за власні кошти спірні будинки, власних грошових коштів ОСОБА_23 не мав та працював у сестри прорабом.

Однак, суд не приймає вказані свідчення у якості належних та допустимих доказів, так як вони суперечать матеріалам справи.

Таким чином суд вважає, що доводи позивача викладені нею в позовній заяві не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки позивач не довела, що передача грошових коштів ОСОБА_5 відбувалась саме з метою придбання для неї домоволодіння за адресою м.Одеса, 1-й Український провулок, будинок 8 з подальшим оформленням права власності, а від так, безпідставними є й посилання відносно того, що вищевказані грошові кошти були використані в інтересах сімї ОСОБА_5 та ОСОБА_3 для набуття (придбання, створення) майна домоволодіння, оскільки вказані вимоги є похідними.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном

У ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також у своїй позовній заяві позивач просить стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на її користь 7 693 888, 05 гривень різницю між вже раніше стягнутою з ОСОБА_7 сумою боргу у розмірі 3 197 665, 80 грн. та сумою, на яку збільшилася сума боргу внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Закон України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня

Крім того, у ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд бере до уваги, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Наведене свідчить про те, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми, на яку збільшилася сума боргу за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2013 року, справа № 2/1519/7032/11, внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США.

Разом з тим підстави, з яких позивач просить стягнути вказані грошові кошти з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у солідарному порядку, залишились не зрозумілими.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Стаття 542 ЦК України регламентує, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред'явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред'явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов'язок будь-кому із них на свій розсуд. Боржник не має права висувати проти вимоги одного із солідарних кредиторів заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах боржника з іншими солідарними кредиторами, в яких цей кредитор не бере участі. Виконання боржником свого обов'язку одному із солідарних кредиторів у повному обсязі звільняє боржника від виконання решті солідарних кредиторів. Солідарний кредитор, який одержав виконання від боржника, зобов'язаний передати належне кожному з решти солідарних кредиторів у рівній частці, якщо інше не встановлено договором між ними.

Згідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Статтею 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці

Отже, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом про стягнення коштів в солідарному порядку, не обґрунтувала, в чому саме полягає солідарний обовязок відповідачів та чому вони повинні нести солідарну відповідальність, а від так помилково послалась на вищевказану норму закону.

На думку суду, звертаючись до суду з даним позовом, позивач фактично намагається змінити рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2013 року у справі №2/1519/7032/11, законність якого була перевірна судом апеляційної інстанції, та просить стягнути суму боргу з ОСОБА_3, яка взагалі не брала участі у розгляді вищевказаної справи.

Також суд враховує те, що в провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження № 50692731 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1519/7032/11, виданого 29.08.2013 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 197 665, 80 гривень та судові витрати у загальному розмірі 1914, 10 грн.

Судове рішення це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є «обовязковість рішень суду».

Таким чином, залишилось не зрозумілими причини, з яких рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2013 року у справі № 2/1519/7032/11 до теперішнього часу (більш ніж 4 роки ) не виконано, враховуючи наявність нерухомого майна зареєстрованого за боржником ОСОБА_5

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

У звязку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст..ст. 526, 533, 543, 598, 1212 ЦК України, ст.ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення грошового боргу відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено та внесено до ЄДРСР 22 грудня 2017 року