Справа № 375/1280/16-ц Головуючий у І інстанції Нечепоренко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/1990/17 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 38 17.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Гуля В.В., Приходька К.П.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду першої інстанції посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1. Відповідач у справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином спадкодавця і спадкоємцем першої черги .

Вважає, що відповідач повинен бути усуненим від права на спадкування після померлого ОСОБА_4, так як ОСОБА_4 за три роки до смерті був тяжко хворий, неодноразово лікувався, тобто був у безпорадному стані, а відповідач не провідував його, не надавав необхідної матеріальної та фізичної допомоги, не піклувався про батька, зрідка тільки провідував і то тільки з проханням надати кошти.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів.

Зокрема вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим позивачем доказам, а саме показанням свідків, які пояснювали, що з 2013 року спадкодавець тяжко хворів. Спадкодавець не просив допомоги у відповідача з тих підстав, що не міг цього зробити в силу свого характеру. Вважає, що суд дав оцінку показанням свідків, які вказували на обставини за 3-5 років до смерті спадкодавця, а не за останні 6 місяців життя спадкодавця

Разом з тим, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про призначення судово-медичної експертизи для визначення фізичного стану померлого та з'ясування обставин чи перебував померлий у безпорадному стані та чи потребував стороннього догляду.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4. Спадкоємцями першої черги, які подали заяви нотаріусу є мати ОСОБА_2 (позивач по справі) та син ОСОБА_3 (відповідач по справі).

За життя ОСОБА_4 був одружений на ОСОБА_5, яка після розірвання шлюбу з 2011 року проживала з сином ОСОБА_6 (відповідачем) окремо. Син підтримував відносини з батьком, приходив до нього, допомагав по господарству та ремонтували удвох автомобіль. За заявою дружини ОСОБА_4 сплачував аліменти на її користь на сина. З 2013 року ОСОБА_4 почав хворіти, набирати вагу. В цей час він працював охоронником до березня 2015 року і поза робочим часом продавав запасні частини на базарі в смт.Рокитне.

Відповідач після закінчення школи поступив на навчання за контрактом, оплачував сам навчання і під час навчання працював. Як показали свідки, відповідач інколи приходив до батька, але той скаржився свідкам, що дуже рідко провідує. Коли батькові стало погано і він не міг самостійно пересуватися, син - відповідач перебував біля нього, відвозив в лікарню та перебував там.

Допитані в судовому засіданні свідки як з боку позивача, так і з боку відповідача посвідчили, що у ОСОБА_4 з 2013 року стали проявлятися прояви різних захворювань, основна - хвороби серцево-судинної системи, які зумовили набрання зайвої ваги і тому ОСОБА_4 було тяжко прибирати в будинку, займатися городництвом, підніматися та спускатися східцями будинку, переносити тяжкості, тобто виконувати роботи, які потребували незначних фізичних навантажень. В той же час ті ж свідки стверджують, що ОСОБА_4 до березня 2015 року, тобто вже під час захворювання, працював охоронцем, співмешкав з 2013 по вересень 2015 рр. з іншою жінкою, постійно їздив на базар спочатку велосипедом, а потім моторолером.

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції вважав, що у ОСОБА_4 дійсно було тяжке захворювання, але воно не позбавляло останнього можливості самостійно себе обслуговувати - прати одежу, готовити чи підігрівати їжу, тощо, так як більша частина робіт по будинку механізована і не потребує значних зусиль, а роботи на городі не є обов»язковою роботою, яку необхідно було виконувати самостійно чи без якої неможливо було обійтися.

ОСОБА_4 по вересень 2015 року проживав з іншою жінкою, яка надавала йому необхідні послуги, а відповідач в цей час був неповнолітнім і навчався з 01.09.2011 по 01.07.2015 у коледжі. Під час навчання з 16.02.15 по 01.04.15 працював у ТОВ «Євро-реконструкція». По закінченню навчання відповідачу було 19 років і на день смерті батька - 20 років.

На підставі пояснень свідків суд встановив, що ОСОБА_4 за життя добровільно надавав кошти вже після досягнення повноліття відповідачеві, вважаючи це своїм батьківським обов'язком. Суд також сприйняв пояснення відповідача щодо того, що він пропонував батькові надати кошти, щоб той не торгував на базарі, але той відмовлявся, пояснюючи, що відповідачу гроші потрібніші, так як він навчається.

Враховуючи наведене та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а також обставини викладені в позовній заяві суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено факт ухилення відповідача у наданні допомоги своєму померлому батькові.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи із такого.

У відповідності до ч.5 ст.1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частинами 1-4 статті 1224 ЦК України визначають коло осіб, які безумовно позбавляються прав на спадкування.

Однією з умов ч.5 ст.1224 ЦК України усунення особи від спадкування є ухилення від надання допомоги.

При цьому при вирішенні таких спорів суди повинні враховувати роз'яснення Верховного Суду України, що містяться в Постанові Пленуму від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Так зі змісту п.6 вбачається, що під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Зі змісту зазначеної Постанови Пленуму вбачається, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Суд першої інстанції проаналізувавши надані сторонами пояснення і дослідивши докази прийшов до висновку, що спадкодавець дійсно хворів. Однак його хвороба не вплинула на здатність ОСОБА_4 самостійно забезпечувати умови свого життя. Він не потребував такої допомоги від сина, оскільки працював, перебував у фактичних шлюбних відносинах із жінкою, самостійно пересувався. Відповідач, в свою чергу, також мав право на отримання аліментів від ОСОБА_4 на час свого навчання у коледжі, однак вимог про аліменти ні він, ні його матір не пред»являли, на своє навчання відповідач заробляв самостійно. Тобто судом було встановлено, що хвороба спадкодавця дійсно впливала на його життя і обмежувала його в деяких речах, однак ці обставини не можуть бути визнані як безпорадний стан спадкодавця.

Суд першої інстанції встановив і це не оспорюється позивачем,що дійсно спадкодавець потребував догляду і піклування в останній два тижня свого життя і саме в цей час біля нього знаходився його син - відповідач по справі. Доводи позивача про те, що в лікарні відповідач не купив для ОСОБА_4 якісь ліки і тим самим не надав йому допомоги, є голослівними і не доводяться матеріалами справи. Крім того, навіть при наявності тієї обставини. що відповідач не зміг купити ліки, які були необхідні, внаслідок відсутності на це коштів, не може бути підставою для визнання його таким, що ухилився від надання допомоги і піклування спадкодавцеві і усунення його від спадкування.

Позивач у суді першої інстанції просила призначити судово-медичну експертизу для встановлення наявності чи відсутності безпорадного стану ОСОБА_5 з 2013 по ІНФОРМАЦІЯ_2 року. На вирішення експертизи просила поставити такі питання: чи хворів ОСОБА_4 в період з 2013 по ІНФОРМАЦІЯ_2 року на тяжку хворобу; якщо хворів то чи потребував у зв»язку з цією хворобою стороннього догляду, допомоги та піклування та чи міг він самостійно забезпечувати умови свого життя; чи підпадав стан ОСОБА_4 у зв»язку з хворобою під ознаки «безпорадного стану?

Відмовляючи у задоволенні цієї експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що термін «тяжка хвороба», «безпорадний стан спадкодавця» є оціночними в кожному конкретному випадку і ці обставини встановлюються судом, а не експертизою. З такими висновками суду колегію суддів також погоджується.

З врахуванням викладеного вище, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростували, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді