Справа № 316/1985/16-ц
Провадження № 2/316/274/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

"15" травня 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді: Капустинського М.В.,

секретаря судового засідання: Терещенко О.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Енергодарі Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду 23 грудня 2016 року з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, в якій просить суд стягувати з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання на період навчання у розмірі 1/4 частини від усього його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення терміну навчання, але не більш як до досягнення 23 років.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участю свого представника адвоката ОСОБА_3, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.13).

Представник позивача - адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі Договору про надання правової допомоги (а.с.14-16, 17), в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача, зазначивши на те, що позивач є студентом денної форми навчання медичного факультету Запорізького державного медичного університету та навчається на контрактній платній основі по договору. Позивач не має можливості працевлаштуватися, оскільки весь вільний час витрачає на навчання. Відповідач надає матеріальну допомогу позивачу у розмірі 4000,00 гривень, однак даної суми не вистачає на витрати повязані з навчанням та проживанням.

Просить суд вимоги задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу).

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні надав пояснення згідно яких позовні вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини не визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів однак у розмірі 1/8 частини зазначивши, що вважає такий розмір аліментів достатнім для позивача. Також ОСОБА_2 просив прийняти до уваги стан його здоровя, оскільки він часто хворіє, переніс операцію. Крім того, після розлучення з матірю позивача, він проживає окремо та винаймає квартиру, за яку сплачує щомісяця кошти в розмірі приблизно двох тисяч гривень, а також має витрати повязані з облаштуванням життя за новим місцем мешкання. Пояснив, що працює та має постійний дохід, іншої сім`ї не має інших зобовязань за виконавчими листами не має, самостійно надає позивачу 4000,00 гривень. Просив суд призначити стягнення з нього аліментів в розмірі 1/8 частини заробітку, а також відповідач надав заперечення у письмовому вигляді (а.с.27-28).

Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків:

Так, встановлено та не оспорюються відповідачем, що позиває є сином відповідача по справі, що також підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.19)

З 01.09.2016 року позивач навчається у Запорізькому державному медичному університеті на денній формі та є студентом 1 курсу, що підтверджується Довідкою №9447 від 02.12.2016 року (а.с.3) та Договором про надання освітніх послуг № М-1к-2513 від 10.08.2016 року, які надаються на платній основі (а.с.22-23) та в пункті 5.2. «Вартість основних послуг», зазначено: загальна вартість основних послуг за весь термін навчання становить 146370,00 грн. з зазначенням вартості навчання з 1 по 6 курс (а.с.22-зворот).

Судом встановлено, що відповідач працює на «Запорізькій атомній електричній станції», місце роботи постійне, згідно наданої відповідачем довідки про нараховану заробітну плату (а.с.45) відповідач має заробіток в розмірі приблизно пятдесяти однієї тисяч гривень, не має зобовязань за виконавчими листами. В судовому засіданні встановлено та підтверджено відповідачем, що будь-яких зобовязань перед іншими особами він не має.

Згідно заяви до бухгалтерії підприємства де працює, відповідач самостійно просив утримувати з його заробітної плати в період з 0-1.03.2017 року по 30.06.2021 рік на користь позивача по чотири тисячі гривень щомісячно (а.с.30), тобто відповідач самостійно визначив розмір грошової допомоги, яку вважає за потрібним надавати позивачу, однак при цьому судом зясовано, що заяву відповідачем було написано в березні 2017 року, а позивач звернувся до суду з позовною заявою у грудня 2016 року, тобто відповідач став надавати допомогу позивачу вже після звернення позивача до суду, що також підтверджується копіями наданих квитанцій (а.с.29), доказів які б свідчили про те, що відповідач надавав допомогу позивачу у зазначеному розмірі до березня 2017 року відповідачем не надано.

Відповідачем не обґрунтовано в судовому засіданні, чому він вважає, що визначений, ним самостійно, розмір допомоги є та буде достатнім для задоволення всіх потреб позивача повязаних з навчанням.

У письмовому запереченні та у судовому засіданні, відповідачем зазначено та те, що він має незадовільний стан здоровя, а саме: що у нього було виявлено кісту правої нирки та порушення кровообігу, що підтверджується протоколами ультразвукових досліджень, у звязку з чим йому необхідне тривале лікування, яке потребує значних коштів. Суд критично відноситься до посилань відповідача, оскільки згідно наданих протоколів ультразвукових досліджень (а.с.31, 32, 33) вони датовані 28.03.2016 року та 05.05.2016 року та твердження відповідача про необхідність тривалого лікування нічим не підтверджено. Крім того, відповідачем не обґрунтовано, чому лікування відповідач розпочав саме після звернення позивача до суду з позовом, а не після виявлення в нього захворювання - у 2016 році.

Крім того, відповідач зазначив про проведену йому операцію та надав Виписний епікриз (а.с.34), однак, суд критично відноситься до цього посилання відповідача та не бере його до уваги, оскільки відповідач знаходився на лікуванні з 21.03.2016 року по 30.03.2016 рік, тобто більше року тому назад та виписався зі стаціонару у задовільному стані.

Крім того, зі слів відповідача, він спостерігається у хірурга та проходить реабілітаційний курс, що потребує значних коштів на лікування, однак будь-яких доказів зазначеного відповідачем суду не надано.

Суд критично відноситься до обставин викладених відповідачем у запереченнях щодо стану здоровя та доказів наданих ним у підтвердження та не буру їх до уваги при вирішенні даного питання, оскільки вони необґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим вимагають матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони мають можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати.

Крім того, обов'язок по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не є продовженням обов'язку по утриманню дитини до вісімнадцяти років. Це два самостійні обов'язки, які закріплені в різних главах Сімейного кодексу України. Вони мають власні підстави виникнення і припинення. Розмежування між ними, дійсно, є не досить явним, якщо дитина вирішила продовжити навчання відразу по закінченні загальноосвітнього навчального закладу. Якщо обов'язок по утриманню не виконується добровільно, стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК України, здійснюється у судовому порядку за позовною заявою (абз.4 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 p.).

Згідно Пленуму Верховного Суду України, щодо підстав виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання також зазначено:

Відповідно до абз. 1 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Крім того, потреба в матеріальній допомозі має бути пов'язаною саме з навчанням.

Згідно ч.2 ст.199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Зазначена норма передбачає, що суд самостійно визначає розмір аліментів, який вважає необхідним призначити на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання при цьому суд повинен обовязково врахувати вимоги можливість надання такого утримання другим з батьків.

При цьому при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання, судом положення ч.2 ст.182 СК України - не застосовується, тому мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина - законом не встановлюється.

Крім того, згідно ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує у тому числі:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено у судовому відповідач ОСОБА_2 має постійне місце роботи, тобто має такий стан здоровя, який дозволяє йому працювати, отримує регулярну заробітну плату в розмірі, який дозволяє йому надавати матеріальну допомогу синову позивачу по справі, інших зобовязань матеріального характеру перед іншими особами не має, з чого суд ротить висновок про те, що відповідач може та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу повязану з навчанням. Суд критично відносить сі до розміру, який відповідач не проти надавати позивачу 1/8 частина його заробітку, оскільки, як встановлено, з урахуванням вищезазначеного, розмір доходу відповідача становить більше пятдесяти тисяч гривень на місяць, позивач доходу не має оскільки навчається, навчання платне, матеріальна допомога, яку надає відповідач становить чотири тисячі гривні на місяць, окрім того надається відповідачем з березня 2017 року, тобто вже після звернення позивача до суду, з чого суд робить висновок, що добровільність надання матеріальної допомоги зі сторони відповідача відсутня, також, на думку суду розмір допомоги визначений відповідачем самостійно є не співмірним з витратами позивача пов`язаними з навчанням та розміром доходу відповідача та можливістю відповідача надавати позивачу матеріальну допомогу.

Враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивачем доведена необхідність отримання матеріальної допомоги з відповідача на своє утримання на навчання, а відповідач має можливість надавати щомісячно позивачу матеріальну допомогу повязану з навчанням саме в розмірі 1/4 частини свого доходу.

Також, щодо терміну до якого з відповідача будуть стягуватися аліменти на користь позивача повязані з навчанням. Так, позивач просив стягувати аліменти до закінчення терміну навчання, але не більш як до досягнення 23 років. Відповідно Договору про надання освітніх послуг, навчання позивача закінчується 30.06.2022 року, однак позивачу ОСОБА_1 23 роки виповнюється 16.12.2021 року, а отже стягнення аліментів повинно проводитись саме до 16.12.2021 року включно, тобто - до досягнення позивачем 23 років.

Суд зауважує на те, що визначений судом розмір аліментів не є не змінним, а отже може бути переглянутий судом за відповідним зверненням в разі, якщо у відповідача погіршаться, або істотно зміняться життєві обставини.

Крім того, згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (станом на дату звернення позивача до суду - 2016 рік), судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (станом на 2016 рік), за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень, тобто розмір судового збору, який підлягає сплаті, становить 551 грн. 20 коп.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

А отже, з відповідача підлягає стягненню, на користь держави, судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 30, 57-60, 62, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294, 296, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання - задовольнити в повному обсязі.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 квартира13, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, будинок, 9 квартира 86, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 квартира13, аліменти на його утримання, на період навчання, в розмірі 1/4 частини усіх доходів (заробітку), починаючи стягнення з 23 грудня 2016 року до закінчення навчання, однак не більше як до досягнення ОСОБА_1 - 23 (двадцяти трьох) років, тобто до 16 грудня 2021 року (включно).

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь держави, судовий збір в розмірі 551 (пятиста пятдесяти однієї) гривні 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 19 травня 2017 року.

Суддя: М. В. Капустинський