Дата документу 11.12.2017 Справа № 554/2942/16-ц
Справа № 554/2942/16
Номер провадження 2/554/1080/2017
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.12.2017 року м. Полтава
Октябрський районний суд м.Полтави у складі :
головуючого судді - Січиокно Т.О.
за участю: секретаря - Ромахової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди,-
у квітні 2016 року позивач звернулася з вказаним вище первісним позовом до суду та просить:
-стягнути із ОСОБА_2 на її користь борг у розмірі 741000 грн.;
-стягнути із ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 3678, 32 індекс інфляції; 5359, 56 грн. 3 % річних.
10.06.2016 року зустрічний позов подав ОСОБА_2, який ухвалою Октябрського районного суду м.Полтава обєднаний в одне провадження, в якому той просить визнати недійсним договір позики від 11.05.2014 року, укладений між позивачем та відповідачем підтверджений розпискою від 11.05.2014 року;
Відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_11, ОСОБА_12 заявлений первісний позов просили суд залишити без задоволення, оскільки написана ним розписка є недійсною, так як при її написанні до нього було застосовано насильство та такий правочин був вчинений з метою приховати інший правочин, будь яких грошових коштів від ОСОБА_1 він не отримував. Поданий ними зустрічний позов просили задовольнити, з підстав, викладених у ньому.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку:
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що передбачені договором.
У відповідності до ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
При чому, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. (ст.203 ЦК України).
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Отже, договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики у справі № 6-63 цс 13 від 18.09.2013, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (ч. 1 ст. 231 ЦК України).
Винна особа (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобовязана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку з вчиненням цього правочину.
У судовому засіданні допитані як свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали, що 11.05.2014 року, під час святкування Дня народження ОСОБА_4, за місцем проживання ОСОБА_2 прибула ОСОБА_1 зі своїм сином ОСОБА_3 Останні почали в їхній присутності поводити себе агресивно, вимагати від ОСОБА_2 повернути грошові кошти. Внаслідок таких дій ОСОБА_1 та ОСОБА_8, які супроводжувалися погрозами фізичної розправи, психологічним тиском, ОСОБА_2 вимушений був написати розписку про отримання ним грошових коштів.
Судом було призначено та проведено судово технічну та судово почеркознавчу експертизу № 473/474 від 27.10.2017 року, із висновку якої вбачається, що підпис від імені ОСОБА_2 у розписці останнього на імя ОСОБА_1 від 11.05.2014 року виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_2
Підпис від імені ОСОБА_2 у розписці останнього на імя підгорної Н.М. від 11.05.2014 року виконаний під впливом тимчасових «збиваючих» факторів природного характеру, які можуть бути як зовнішніми (незвична поза, незвичне тримання приладу для писання, незвична підкладка для письма), так і внутрішніми (хворобливий стан, стомлення, алкогольне або наркотичне спяніння, хвилювання, психоемоційне збудження тощо).
Рукописний текст розписки від імені ОСОБА_2 на імя ОСОБА_1 від 11.05.2014 року виконаний ОСОБА_2
Рукописний текст розписки ОСОБА_2 на імя ОСОБА_1 від 11.05.2014 року виконаний під впливом відносно стійких «збиваючих» факторів природного характеру, які мають більш виражений характер, ступінь впливу та ступінь прояву у момент написання розписки.
Питання щодо встановлення характеру природних «збиваючих» факторів, як зовнішніх (серед яких могли бути: незвична поза, незвичне тримання приладу для написання, незвична підкладка для письма тощо) , так і внутрішніх ( серед яких могли бути захворювання, травми, стомлення, хвилювання, алкогольне або наркотичне спяніння, психоемоційне збудження тощо) при виконанні ОСОБА_2 розписки на імя ОСОБА_1 від 11.05.2014 року не вирішувалося з причин, вказаних у дослідницькій частині.
Однак, проаналізувавши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність обєктивних доказів того, що надана на розгляд суду розписка від 11.05.2014 року була написана під впливом насильства чи психологічно тиску зі сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_1
Під насильством мається на увазі психічний або фізичний тиск на особистість контрагента або його близьких осіб з метою спонукання до здійснення правочину (побиття, катування, загроза вчинення таких дій у майбутньому).
Як на факт вчинення насильства ОСОБА_2 вказав на неправомірну поведінку ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які ніби то прибувши за місцем його проживання під час святкування Дня народження доньки вчинили сварку, виражали погрози. Однак, суд вважає, що при заданих обставинах у ОСОБА_2 не було будь яких перешкод припинити такі протиправні дії, звернувшись до правоохоронних органів чи викликавши поліцію, а отже він не був поставлений в такі умови, в яких би був змушений написати розписку про отримання ним грошових коштів.
Окрім цього, суд звертає увагу, що у експерт у вказаному вище послався на наявність при написанні тексту та виконанні підпису у розписці різних збиваючих факторів, зазначивши, що це могла бути різноманітні фактори, так як незвична поза, незвичне тримання приладу для написання, незвична підкладка для письма, а також захворювання, травми, стомлення, хвилювання, алкогольне або наркотичне спяніння, психоемоційне збудження тощо.
З урахуванням викладеного, у суду відсутності підстави вважати, що оспорювана розписка була написана під впливом збиваючих факторів, які б могли вказувати саме на застосування насильства до ОСОБА_2, оскільки такими збиваючими факторами могли бути й інші чинники, вказані вище.
Згідно зі ст. ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, виникає спір.
Одночасно, судом встановлено, що станом на 15.04.2016 року офіційний курс долара США по відношенню до гривні становив 26, 00 доларів США, а отже сума заборгованості за договором позики у гривневому еквіваленті відповідає 741000 грн. та повинна бути стягнута із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1
У відповідностідо ч 1 ст.1050 ЦК України, якщо боржник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний відповідно до вимог ст.625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не залежно від того, чи зазначено вказане в розписці чи ні.
Офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Під час розгляду справи 6-771цс15 про стягнення заборгованості за договором позики, розглянувши аналогічні правовідносини, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла до висновку, що норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.
Враховуючи, що грошові зобов'язання сторін визначені в іноземній валюті - доларах США, то передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України відповідальність за прострочення грошового зобов'язання у вигляді стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення не може бути застосована, не дивлячись на те, що позивач просив стягнути заборгованість у гривневому еквіваленті.
Час прострочки боргового зобовязання відповідачем із 01.01.2016 року по 15.04.2016 року складає 88 днів.
Таким чином, 3 % річних складають 5359, 56 грн., виходячи з розрахунку:
741000*3/100/365*88 = 5359, 56 грн.
З урахуванням положень ст. 625 ЦК України, періоду прострочки боргового зобовязання із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 5359, 56 грн.
Таким чином, первісний позов підлягає до часткового задоволення.
Проаналізувавши докази у справі, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не довів підстав для визнання договору позики грошових коштів недійсним.
З цих причин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 щодо визнання недійсним договору позики від 11.05.2014 року, укладений між позивачем та відповідачем підтверджений розпискою від 11.05.2014 року.
З цих підстав не підлягає до задоволення позовна вимога в частині відшкодування моральної шкоди.
Відповідно ст.88 ЦПК України, приймаючи до уваги, первісний що позивач є інвалідом другої групи та у відповідності до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то із відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 6821, 10 грн.
Так, при подачі первісного позову позивач сплатила 6890, 00 судового збору, ціна позову становила 750037, 88 грн., з неї задоволено 746359 грн.
750037/100 =7500 грн.
746359/7500 = 99,51 відсотків від задоволених позовних вимог.
Однак, на розгляд суду не надано доказів щодо розрахунку витрат представника позивача за первісним позовом. При цьому, договір про надання юридичних послуг б/д, укладений лише на строк до 01.06.2016 року. З цих підстав витрати на правову допомогу до стягнення не підлягають.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218,224-226 ЦПК України, суд,
первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою від 11.05.2014 року, яка утворилася станом на 29.03.2016 року у розмірі 741000 (сімсот сорок одна тисяча) грн., а також 3% річних у розмірі 5359 ( пять тисяч триста пятдесят девять) грн. 59 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 6821 (шість тисяч вісімсот двадцять одна) грн. 10 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя: Т.О. Січиокно

Повен текст рішення виготовлено суддею 16.12.2017 року.