Справа № 185/1977/17
Провадження № 2/185/1993/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Шаповалової І.С.

за участі секретаря судових засідань Снаткіному Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з позовом про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, в якому просили суд стягнути з ОСОБА_4 на їх користь шкоду у розмірі 60 940 грн. 46 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 609 грн. 40 коп.

В обґрунтування зазначених вимог вказали, що 07 липня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода. Приблизно о 20 годині 40 хвилин керуючи автомобілем ВАЗ 21063, д/н НОМЕР_1 громадянин ОСОБА_5, рухався в місті Павлограді по вулиці Карла Маркса (Центральній) в районі перехрестя вулиць К.Маркса (Центральній) та вулиці Шевченка, де рухався і відповідач на автомобілі Ауді А2, який порушивши вимоги п.16.6 Правил дорожнього руху України скоїв зіткнення з його автомобілем, спричинивши йому значні механічні ушкодження.

Відповідно до висновків авто товарознавчої експертизи від 22 липня 2016 року вартість матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, складає 21 848 грн. 31 коп., вартість відновлюваних робіт складає 38 492 грн. 15 коп.

В судовому засіданні представник позивачів за довіреністю ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив суд задовольнити їх в частині стягнення суми матеріальної шкоди в розмірі 21 848 грн. 46 коп., а в решті позовних вимог відмовити.

Представник відповідача підтримав свого довірителя та просив суд задовольнити їх в частині стягнення суми матеріальної шкоди в розмірі 21 848 грн. 46 коп., а в решті позовних вимог відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги доведеними та таким, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1166 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме: ч.1 - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; ч.2 - особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини; ч.3 - шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом; ч.4 - шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законнимі обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 липня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода. Приблизно о 20 годині 40 хвилин керуючи автомобілем ВАЗ 21063, д/н НОМЕР_1 громадянин ОСОБА_5, рухався в місті Павлограді по вулиці Карла Маркса (Центральній) в районі перехрестя вулиць К.Маркса (Центральній) та вулиці Шевченка, де рухався і відповідач на автомобілі Ауді А2, який порушивши вимоги п.16.6 Правил дорожнього руху України скоїв зіткнення з його автомобілем, спричинивши йому значні механічні ушкодження.

10 жовтня 2016 року постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області відповідача ОСОБА_4 було визнано винним у вказаному правопорушенні.

Відповідно до висновків авто товарознавчої експертизи від 22 липня 2016 року вартість матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, складає 21 848 грн. 31 коп., вартість відновлюваних робіт складає 38 492 грн. 15 коп.

Відповідно до норм ст.1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким джерелом визнається діяльність, пов'язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів (будь-яких), механізмів, обладнання. Особою, відповідальною за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка володіє таким джерелом на відповідній правовій підставі. Правовою підставою володіння, яке є критерієм визначення особи, відповідальної за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути будь-яка правова підстава, що передбачена чи допускається актами цивільного законодавства.

Як вбачається з роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в п.6 постанови Пленуму від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Статтею 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміються юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в часчтині стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 21 848 грн. 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 609 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 30 грн. 60 коп.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. С. Шаповалова