АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, при цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є власниками 2/3 частин вказаної квартири, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.11.2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Глушко Л.В. за реєстровим № 2064., а ОСОБА_5 1/3 частина квартири була подарована.

Як зазначала ОСОБА_4, вона та її малолітній син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані у спірній квартирі, але фактично не проживають через неможливість досягти згоди щодо користування даною квартирою з іншими співвласниками та мешканцями. У зв'язку з чим, між позивачем та відповідачами виник спір щодо вселення та визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1. Подаючи позов до суду, позивач просила вселити ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_1 та встановити порядок користування квартирою, за яким кімнату площею 14,8 кв. м виділити в її користування, кімнату площею 16,3 кв.м. виділити в користування відповідачу ОСОБА_5, а кімнату площею 9,9 кв.м. виділити в користування відповідачу ОСОБА_3, місця загального користування (кухня, коридор, ванна, вбиральня) залишити в загальному користуванні.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення задоволено.

Вселено ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартиру АДРЕСА_1.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, шляхом виділення жилої кімнати, площею 14,8 кв.м в користування ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Виділено у користування ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_5, 2004 р.н. кімнату площею 16,3 кв.м. та кімнату площею 9,9 кв.м., місця загального користування: коридор, кухня, вбиральня, ванна кімната - залишено у спільному користуванні сторін.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подалана нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Вказує, що жодного доказу, підтверджуючого про існування перешкод позивачу у користуванні її власністю з боку відповідачів, матеріали справи не містять. Виділення позивачу кімнати, площею 14,8 кв.м порушує права ОСОБА_3 та суперечить вимогам закону.

Апелянт та її представник в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і її неповнолітній син ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.11.2001року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Глушко Л.В. за реєстровим № 2064, а також відповідно до договору дарування від 12.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пінчук О.В. за реєстровим № 1086 .

З наявного в матеріалах справи плану-схеми квартири АДРЕСА_1, вбачається, що дана квартира складається з трьох житлових кімнат площею 9,9 кв.м., 14,8 кв.м. та 16,3 кв.м, коридору 6,4 кв.м., кухні 7,0 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної 1,4 кв.м . Житлова площа квартири становить 41 кв.м. ( а.с.15)

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з того, що вониє обґрунтованими.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може із наступних підстав.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність.

Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не повинно порушувати їх прав як власників.

У силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.. 358 ч.3 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Судом встановлено, що частка кожного співвласника становить 41 кв.м.: 3= 13,6 кв.м.

Виділяючи в користування позивача кімнату, площею 14,8 кв.м., суд першої інстанції не врахував, що у вказаній кімнаті проживають відповідач ОСОБА_3 та її неповнолітній син ОСОБА_5, що визнано сторонами по справі у судовому засіданні. Колегія суддів вважає, що виділення в користування позивачу кімнати, якою вже користуються інші співвласники квартири, порушить їх права.

Крім того, в разі виникнення спору в користування співвласника може бути виділене лише ізольоване житлове приміщення у вигляді окремої кімнати, яка відповідає частці співвласника.

Як вбачається із плану квартири кімната площею 14,8 кв.м. є запрохідною і суміжною із кімнатою, площею 16, 3 кв.м., а тому вона не може бути виділена в користування позивачу із тих підстав, що не є ізольованою.

В суді апеляційної інстанції позивач надала пояснення, що вона не заперечувала б проти виділення їй у користування кімнати площею 9,9 кв.м. , яка є вільною та ізольованою, однак, таких позовних вимог вона не заявляла в суді першої інстанції і цей варіант користування спільною власністю не був предметом розгляду справи в суді , а тому колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування квартирою повинно бути скасоване як таке, що не відповідає вимогам закону та в цій частині в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено.

В решті рішення Оболонського районного суду міста Києва є законним та обґрунтованим і в частині вселення позивача до квартири АДРЕСА_1 повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року в частині визначення порядку користування житловою площею скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» про встановлення порядку користування житловим приміщенням залишити без задоволення.

В решті заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2017 року.

Головуючий

Судді