УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 18 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що в грудні 2015 року вона подала до ВДВС виконавчий лист про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на її користь 10 764 грн. Заступник начальника ВДВС відкрив виконавче провадження, однак копію постанови про відкриття виконавчого провадження в установленому законом порядку їй не надіслав, у зв'язку із чим ухвалою суду від 22 лютого 2016 року його бездіяльність визнана неправомірною. Зазначила, що внаслідок ігнорування закону посадовою особою органу державної влади вона отримала психологічну травму. Просила стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 378 грн та судові витрати.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 18 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог, а тому підстав для задоволення позову немає.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ухвалою Ілліівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 лютого 2016 року визнано неправомірною бездіяльність заступника начальника Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ Зайцевої І.Ю., що полягала в не надсиланні ОСОБА_3, як стороні виконавчого провадження, у встановленому законом порядку копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вищевказане судове рішення суду набрало законної сили, є преюдиційним, а відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, судовим рішення встановлено протиправну бездіяльність заступника начальника ВДВС при здійсненні виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

За положеннями ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

У порушення ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України суди на зазначені вимоги закону уваги не звернули і не врахували, що протиправність дій заступника начальника ВДВС при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме, ОСОБА_3, як стороні виконавчого провадження, у встановленому законом порядку не було надіслано копії зазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується преюдиційним судовим рішенням.

Посилання судів про те, що позивач не надав доказів вини ВДВС у завданні йому шкоди є помилковим, оскільки у зазначених правовідносинах діє презумпція завдавача шкоди, яка звільняє позивача від доведення вини відповідача і зобов'язує саме ВДВС довести відсутність своєї вини у завданні шкоди позивачу, яка ні ВДВС, ні судом не спростована.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 18 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Т.О. Писана
О.В. Попович