АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5053/2017 р. Головуючий у 1 інстанції - Леонтюк Л.К.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-особи: ОСОБА_5,

Садове товариство «Світанок», Святошинський відділ державної виконавчої служби

м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус

Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М.

про витребування майна із чужого незаконного володіння

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2017 р. частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-особи: ОСОБА_5, СТ «Світанок», Святошинський ВДВС м. Києва, ГТУЮ у м. Києві, Приватний нотаріус КМНО Герасименко Н.М. про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Так, витребувано у ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0, 0453 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання повернути її у володіння, користування, розпорядження ОСОБА_1; скасовано за ОСОБА_3 державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0453 га, НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; решті позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить це рішення скасувати року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, і постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, державним виконавцем державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві 29.05.2012 р. було описане та арештоване майно, що належить ОСОБА_1, а саме: земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею, 0.0453 га, двоповерховий цегляний будинок (вартість будівельних матеріалів з якого збудований будинок, не враховувались під час оцінки майна); а також, велика кількість будівельних матеріалів на території земельної ділянки (т.1, а.с. 5-7).

В подальшому на виконання заявки державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м.Києві ТОВ «УкрспецторгГрупп» було проведено прилюдні торги по реалізації нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1, а саме: земельна ділянка площею 0.0453 га. кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0.0453 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно матеріалів цивільної справи № 753/4595/13-ц, 08 січня 2013 року відбулися прилюдні торги з реалізації спірної земельної ділянки, що належала позивачу, переможцем торгів згідно протоколу № 11-0454/12 став ОСОБА_2

На підставі Акту державного виконавця про прилюдні торги від 12 березня 2013 р., приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М., було видано Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 12 березня 2013 р. за реєстровим № 863.

Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 березня 2013 р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 0.

22 квітня 2013 року, ОСОБА_2 продав земельну ділянку площею 0,0453 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідачу - ОСОБА_3 на підставі відплатного договору купівлі продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Герасименко Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1614.

Не погоджуючись з проведеними прилюдними торгами по реалізації нерухомого майна ОСОБА_1 в березні 2013 р. оскаржив прилюдні торги.

Після неодноразового розгляду даної справи судами різних інстанцій, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.05.2015 р. в справі №22-ц/796/6668/2015 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано недійсними прилюдні торги від 08.01.2013 р. з продажу нерухомого майна - земельної ділянки площею 0.0453 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 : визнано визнано недійсним Протокол № 11-0454/12 проведення прилюдних торгів від 08.01.2013 р. з продажу нерухомого майна - земельної ділянки площею 0.0453 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, який складений ТОВ «Укрспецторг Групп»;

визнано недійсним Акт державного виконавця про прилюдні торги від 05.02.2013 р., затверджений начальником відділу ДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, визнано недійсним Свідоцтво, посвідчене12.03.2013 р. приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М. про належність ОСОБА_2 на праві власності майна, що складається із земельної ділянки площею 0.0453 га, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0.0453 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1

Так, під час розгляду даної справи Апеляційним судом м. Києва 28.05.2015 р., були встановлені порушення порядку реалізації арештованого майна на прилюдних торгах від 08.01.2013 р., зокрема, що до акту опису й арешту майна від 29.05.2012 р. державним виконавцем у присутності представника торгуючої організації ТОВ «УкрспецторгГрупп» було описано та арештовано таке майно : земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею, 0,0453 га, яка належить ОСОБА_1, розташований на цій земельній ділянці двоповерховий цегляний будинок, вартість будівельних матеріалів з якого, збудований будинок не враховувались під час оцінки майна, та велика кількість будівельних матеріалів на території цієї земельної ділянки ( т.1, а.с.8-12).

Тобто, судовою колегією апеляційного суду м.Києва було встановлено порушення вимог п. 3.2. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮ України від 27.10.1999 р. № 68/5, оскільки, з прилюдних торгів фактично було продане описане та арештоване нерухоме майно - двоповерхова цегляна будівля, оцінка вартості якої проведена не була, відповідні документи щодо майна до ТОВ «УкрспецторгГрупп» не передавались.

Судом першої інстанції також встановлено, що 22.04.2013 р. між відповідачами у дані справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу спірної земельної ділянки. Також, Відповідачами 1 та 2 було надано 22.04.2013 р. (в момент укладання договору купівлі продажу спірної земельної ділянки) приватному нотаріусу КМНО Герасименко Н.М. заяву, якою вони стверджували, що спірна земельна ділянка вільна від будь-яких будівель і споруд (т.1, а.с. 82-84).

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 згідно договору купівлі продажу спірної земельної від 22.04.2013 р., придбав лише земельну ділянку; жодних споруд, будівель, будівельних матеріалів, двоповерхової цегляної будівлі що знаходилася на земельній ділянці відповідачем-2 придбано не було.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність позивачем права власності на земельну ділянку, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 20.11.2006 р. (т.2, а.с.246), та встановивши, що це майно вибуло з його володіння не з його волі, (реалізація з прилюдних торгів вважав за належне, відповідно до вимог статей 387, 388 ЦК України, витребувати її із чужого володіння.

Рішення в цій частині не оскаржується.

Що стосується решти позовних вимог щодо визнання за позивачем будинку, який був розташований на спірній земельній ділянці, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, суд правильно вважав, що можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема, з правочинів (ч.1 ст. 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Тому, є вірним висновок суду, що відповідач ОСОБА_3 правомірно володів садовим будинком на підставі Свідоцтва про право власності на спірний садовий будинок від 30.10.2014 р., виданого Реєстраційною службою Головного Управління юстиції у м. Києві.

Право власності на садовий будинок було зареєстровано за відповідачем-2 відповідно до вимог закону: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 30.10.2014 р. з номером запису про право власності: 7526746, про що свідчить Витяг з Державного реєстру, речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданий Реєстраційною службою Головного управління і юстиції у м. Києві 30.10.2014 р.; та в момент вчинення правочину з купівлі-продажу спірного садового будинку від 11.11.2014 р. з відповідачем-3 ОСОБА_4, відповідач-2 ОСОБА_3 правомірно та на законних підставах володів та мав право розпоряджатись садовим будинком, вимоги ст. 658 ЦК України не було порушено, оскільки, свідоцтво про право власності на спірний будинок ніким не оспорювалося і не визнавалося недійсним в судовому порядку.

Також, позивач, як на підстави недійсності правочинів, посилається на недодержання в момент вчинення оспорюваного правочину сторонами вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Однак ні він, ні його представники не навели жодної підстави для визнання недійсним оспорюваного правочину в порядку ст. 203, 215 ЦК України.

Крім того, незаконність набуття права власності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спірний садовий будинок прямо не випливає із закону, судами не встановлена.

Так, судом встановлено, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, в момент вчинення оспорюваного правочину відповідач 2 мав повну цивільну дієздатність; ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі; ч. 5 ст. 203 ЦК України, оспорюваний правочин спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; ч. 6 ст. 203 ЦК України, оспорюваний правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст оспорюваного правочину не суперечить Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, в тому числі правочин вчинено відповідно до вимог ст.ст.207, 208, 657 ЦК України щодо письмової форми правочину та ст.ст.209, 210, 334, 657 ЦК України щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Договір купівлі-продажу садового будинку №5151 від 11.11.2014 р., в порядку ч.1 ст. 657 ЦК України, було укладено в письмовій формі та посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М.

Право власності відповідача-3 - ОСОБА_4 на садовий будинок в порядку до ч.4 ст.334 ЦК України, було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М. 11.11.2014 р. о 17:25:35, номер запису про право власності: 7651693 (т.1, а.с. 15-16).

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд правильно дійшов висновку, що відповідно до ч. 1-3, 5, 6 ст. 203, ст. 204, ч.2 ст. 215, ст. 328, 658 ІДК України - підстави для визнання договору купівлі-продажу садового будинку № 5151 від 11.11.2014 р. недійсним відсутні, що право власності відповідача-3 ОСОБА_4 на нерухоме майно набуте нею в результаті цього договору вважається набутим правомірно.

Що стосується вимог позивача про витребування у ОСОБА_4 садового будинку, загальною площею 110,2 кв.м., житловою площею 48,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передачі його позивачу, а також щодо скасування за ОСОБА_4 державної реєстрації вищезазначеного садового будинку, суд вважає безпідставними, неправомірними та необґрунтованим, оскільки згідно вимог закону - ст.ст.387, 388 ЦК України витребувати майно із чужого незаконного володіння має право тільки власник майна, а позивач ОСОБА_8 власником цього майна не є і не був, своє право власності на спірний будинок у встановленому законом порядку не оформлював.

Судом першої інстанції детально досліджено всі обставини справи з приводу цих позовних вимог та дана їм належна правова оцінка.

Пояснення допитаних судом апеляційної інстанції свідків висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2017 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :