Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначав, що 15 червня 2012 року він позичив відповідачу кошти в розмірі 10 000 доларів США на строк до 15 липня 2012 року. Проте, відповідач в добровільному порядку не повернув суму позики, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь заборгованість за договором позики у сумі 79 925 грн, відсотки 23 394,68 грн, а всього 103 319,68 грн.

В ході розгляду справи ОСОБА_4 збільшив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 268 100 грн основного боргу, 28 888,57 грн - 3% річних та 130 921,95 грн - відсотки в порядку ст. 1048 ЦК України.

Крім того, у вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про витребування письмової розписки з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року скасовано, а справу за позовними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про витребування письмової розписки з чужого незаконного володіння направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного Хмельницької області від 22 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму основного боргу 266 000 грн, 3% річних у розмірі 28 662 грн 30 коп., розмір облікової ставки НБУ 129 896 грн 30 коп., судові витрати пов'язані із явкою до суду - 3 126 грн 80 коп. та судовий збір на користь держави у розмірі 3 654 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року в частині стягнення судових витрат скасовано.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2012 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_5 10 000 доларів США на строк до 15 липня 2012 року, що підтверджується власноручною розпискою відповідача.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, на підставі ст. ст. 625, 1047, 1048, 1049 ЦК України дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки ОСОБА_5 взяті на себе зобов'язання не виконав, борг за розпискою від 15 червня 2012 року у вказаний строк не повернув, а тому заборгованість гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ гривні щодо долара США на момент ухвалення рішення суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 266 000 грн - основний борг, 129 896,30 грн відсотки (на рівні облікової ставки НБУ), 28 662,30 грн - 3% річних.

В свою чергу, відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 не надав належних та допустимих доказів виконання ним зобов'язання за договором позики.

Крім того, правильним є висновок апеляційного суду про скасування рішення місцевого суду в частині стягнення із ОСОБА_5 судових витрат, так як останній є інвалідом другої групи безстроково.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення місцевого суду, в частині яка не скасовано апеляційним судом та рішення суду апеляційної інстанції ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року, в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
В.О. Кузнєцов