П О С Т А Н О В А

26 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шеремет А.М., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

за участі: представника ОСОБА_1 - адвоката Юзвяк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу судді Рівненського міського суду від 11 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю ЛТД "АЕК" і ОСОБА_1 про визнання договору дарування та договору купівлі-продажу недійсними,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 11 вересня 2017 року заяву ОСОБА_4 задоволено:

Накладено арешт на комплекс з семи будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

- адміністративний корпус. літера "А-2". загальною площею 921, 0 кв.м, до складу якого входить "а1" - ганок, "а2" - ганок;

- навіс, літера "Б-1", загальною площею 647. 6 кв.м;

- прохідна, літера "В-1", загальною площею 21, 2 кв.м, до складу якої входить "в" - ганок;

- автовагова, літера "Г-1", загальною площею 69, 5 кв.м;

- склад матеріалів, літера "Д-2", загальною площею 1024, 9 кв.м, до складу якого входить "д" - ганок, "д1" - ганок;

- склад готової продукції, літера "Е-1", загальною площею 35, 5 кв.м; огорожа, літера "№-1", та накладено заборону державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру прав на нерухоме майно щодо вказаного комплексу із семи будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_1

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 покликався на ї незаконність і необґрунтованість.

На її обґрунтування зазначалося про передчасність оскаржуваної ухвали, оскільки її постановлено без з'ясування усіх обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову, з яким погодився і суддя, не відповідає вимогам позивача. ОСОБА_4 заявлено вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, однак не пред'явлено жодних вимог щодо права позивача на спірне майно (визнання права власності, витребування майна тощо). Тому виконання можливого рішення суду за цими вимогами не залежить від перебування майна у власності відповідача чи іншої особи. Більше того, позивач позбавлений права заявляти будь-які вимоги майнового характеру відносно такого майна, адже таке майно перебувало у власності Товариства з обмеженою відповідальністю ЛТД "АЕК" (далі - ТОВ "АЕК"), а не ОСОБА_4 Окрім того, обраний вид забезпечення позову не є співмірним з заявленими позовними вимогами через те, що задоволення позову автоматично не породжує жодних майнових прав позивача на майно.

На його думку, суддею порушено вимоги ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України, які унеможливлюють свавільне захоплення власності, надають власнику права розпорядження своїм майном, а також невтручання інших осіб у здійснення власником своїх прав.

Оскільки справа, де забезпечено позов, випливає із корпоративних правовідносин, тобто є господарським спором, а тому провадження в ній повинно бути закрите, а заходи забезпечення позову - скасовані.

З огляду на наведені обставини ОСОБА_1 вважав, що після забезпечення позову суд був зобов'язаний скасувати арешт на майно та заборону на внесення змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

З цих міркувань просить скасувати ухвалу судді першої інстанції та постановити нову - про скасування вжитих заходів забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як установлено матеріалами справи, на вирішенні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ТОВ "АЕК" та ОСОБА_1 про визнання договору дарування та договору купівлі-продажу недійсними (а.с. 1-3; 8). З метою його забезпечення 11 вересня 2017 року суддею накладено арешт на комплекс із семи будівель і споруд в АДРЕСА_1, та заборонено державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру прав на нерухоме майно щодо зазначеного комплексу (а.с. 9-10).

З ухвалою суду не погодився ОСОБА_1, подавши на неї через свого представника апеляційну скаргу, де посилався, що забезпечене майно не належить позивачу. Також вона не вимагає визнати за нею права власності чи витребувати дане майно на її користь.

Між тим, згідно із ч. 3 ст. 151 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час забезпечення позову) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 3 своєї постанови від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вбачається, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України (1618-15) позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя першої інстанції, з'ясувавши, що між сторонами дійсно виник та існує цивільно-правовий спір з приводу прав на 50% частки в статутному капіталі ТОВ "АЕК", правильно виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому з цією метою обґрунтовано наклав арешт на спірне майно та заборонив державному реєстратору змінювати записи в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача прав на спірне майно, належність права на нього ТОВ "АЕК", а також порушення норм матеріального права на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки обраний вид забезпечення позову не може призвести до зупинення, зміни чи припинення господарської діяльності, а також не обмежує прав інших осіб.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Не можна погодитися і з доводами відповідача про невмотивованість висновків про необхідність, відповідність і співмірність забезпечення позову.

Більше того, 20 листопада 2017 року Рівненським міським судом було скасовано обрані ухвалою судді від 11 вересня 2017 року заходи забезпечення з огляду на їхню подальшу недоцільність.

Повно та правильно встановивши обставини процесуального питання, а також з'ясувавши, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суддя переконався у забезпеченні позову саме шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони державному реєстратору прав на нерухоме майно змінювати записи в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, відповідні мотиви про що відобразив у своїй ухвалі.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є постановлення ухвали судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-383, 389-390 ЦПК України, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу судді Рівненського міського суду від 11 вересня 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді:

Повний текст складено:

26.12.2017 р. о 16 год. 40 хв.