Провадження № 2/369/4334/17
14.12.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Завойській В.С,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних,
У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних, посилаючись на те, що вона передала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, що згідно офіційного курсу обміну валют Національного банку України на дату вчинення правочину становив 255 064,00 грн..
ОСОБА_2 власноручно видав складену ним розписку від 15 жовтня 2015 року, яка була підписана у присутності свідка ОСОБА_3.
Відповідно до умов договору позики ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання повернути борг готівкою 16 листопада 2015 року.
На час звернення з позовом до суду ОСОБА_2 борг не повернув.
12 серпня 2017 року на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 255 064,00 грн..
Позивач ОСОБА_1 вказала на те, що якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно розрахунку заборгованості на суму боргу в розмірі 10 000 доларів США, що станом на 31 серпня 2017 року еквівалентно 255 064 грн., нараховано інфляційні втрати за період з листопада 2015 року по вересень 2017 року в розмірі 54 583,70 грн.. За користування коштами в розмірі 255 064 грн. за період з 17 листопада 2016 року по 31 серпня 2017 року у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України було нараховано 3 % річних в розмірі 16 644,62 грн..
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг у розмірі 10 000 доларів США, що еквівалентно 255 064 грн., інфляційні втрати у розмірі 54 583,70 грн., 3 % річних у розмірі 16 644,62 грн. та понесені судові витрати.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не зявились, про дату, час і місце розгляду справи позивач повідомлена належним чином, до суду від представника позивача надійшла заява, в якій він просив провести розгляд справи у відсутності позивача та її представника.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Оскільки позивач ОСОБА_1 у поданій до суду заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Судом встановлено, що 15 жовтня 2015 року ОСОБА_2 власноручно видав розписку, в якій зазначив, що взяв у борг в ОСОБА_1 10 000 доларів США, та зобовязався їх повернути 16 листопада 2016 року.
На час звернення з позовом до суду ОСОБА_2 борг не повернув.
Позивач виконав свої зобовязання по договору позики, надавши відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США.
Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У звязку з неналежним виконанням взятих на себе обовязків по поверненню коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу у розмірі 10 000 доларів США.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України та умов п. 4.1. договору позики позивачем було нараховано 3 % річних від простроченої суми заборгованості за 654 дні з 17 листопада 2015 року по 31 серпня 2017 року в розмірі 16 644,62 грн..
Також за прострочення виконання зобовязання за договором позики позивачем було нараховано суму боргу з урахуванням індексу інфляції від простроченої суми заборгованості за період з листопада 2015 року по вересень 2017 року у розмірі 54 583,70 грн..
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).
Стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми не є неустойкою, а ст. 625 ЦК України не передбачає можливості зменшення судом її розміру.
У відповідно до вимог ст. 625 ЦК України суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 16 644,62 грн. та інфляційні втрати у розмірі 54 583,70 грн..
Відповідно до п. 14 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадку і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).
Згідно положень ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» за № 15-93 від 19 лютого 1993 року, резиденти та нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.
Положеннями ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» зазначені види операцій для здійснення яких необхідна індивідуальна ліцензія на здійснення разової валютної операції.
Вказаною нормою не передбачено отримання ліцензії для надання позики в іноземній валюті, отже, укладаючи договір позики в іноземній валюті, сторони не порушили норми чинного законодавства.
За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 10 000 доларів США, що еквівалентно 255 064 грн., інфляційні втрати у розмірі 54 583,70 грн., 3 % річних у розмірі 16 644,62 грн..
Судові витрати по справі слід стягнути з відповідача згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 11, 14, 509, 524, 525, 526, 533, 612, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 60, 88, 209, 212-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд-
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 326 292,32 грн., яка складається з суми боргу у розмірі 10 000 доларів США, що еквівалентно 255 064 грн., інфляційні втрати у розмірі 54 583,70 грн., 3 % річних у розмірі 16 644,62 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 262,92 грн..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.