Номер провадження: 22-ц/785/6157/17
Номер справи місцевого суду: 509/3661/16-ц
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу поліції охорони об`єктів стратегічного значення Національної поліції України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу і стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:
04.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до відділу поліції охорони об`єктів стратегічного значення Національної поліції України (далі-відділ поліції) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу і стягнення моральної шкоди, , і остаточно уточнивши позов просив: поновити його на роботі охоронником взводу №3 роти оперативного реагування у відділі поліції; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.06.2016 року по 04.06.2016 року у розмірі 47 250 гривень, зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що в січні 2016 року позивача прийнято на роботу охоронцем взводу №3 роти оперативного реагування у відділі поліції, а 04.08.2016 року звільнено з посади охоронця за п.3 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку зі вступом на військову службу).

01.08.2016 року він звернувся до відповідача із заявою щодо причин невиплати заробітної плати з 15.06.2016 року по 31.07.2016 року.

12.08.2016 року позивач поштою отримав трудову книжку із записом про звільнення з відділу поліції за п.3 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку зі вступом на військову службу).

Посилаючись на те, що звільнення здійснено з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, на нього поширюються положення ст. 119 ч.3 КЗпП України, яка передбачає, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, у яких вони працювали на час призову і на даний час відсутні рішення компетентних органів стосовно скасування особливого періоду, позивач просив позов задовольнити.
У судовому засіданні в суді першої інстанції позивач позов підтримав.
Представники відповідача позов не визнали, подали письмові заперечення на позов.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.06.2017 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду від 08.06.2017 року скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, наявність підстав для застосування ст. 119 ч.3 КЗпП України.

У засіданні колегії суддів: позивач скаргу підтримав; представники відповідача скаргу не визнали.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п. 3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права.

Позивач, остаточно уточнивши позов просив: поновити його на роботі охоронцем взводу №3 роти оперативного реагування у відділі поліції; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.06.2016 року і по 04.06.2016 року у розмірі 47 250 гривень, зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень з тих підстав, що позивач порушив вимоги ст. 119 ч.3 КЗпП України (а.с.3-5,101,102).

Суд, відмовляючи у позові виходив із безпідставності та необґрунтованості позовних вимог (а.с.115-118).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини з трудового договору і підстав звільнення, які регулюються нормами КЗпП України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Колегія суддів відмовляє у позові з таких підстав.

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 ч.1 КЗпП України).
Підставами припинення трудового договору є, зокрема, призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до ч.ч.3,4 статті 119 цього Кодексу (ст. 36 ч.1 п.3 КЗпП України.
За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (ст. 119 ч.3 КЗпП України).
Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ст. 233 ч. 1 КЗпП України).
Колегією суддів встановлено, що 18 січня 2016 року позивача прийнято охоронником 1 розряду відділу, з посадовим окладом 1 500 гривень, з відповідними надбавками в розмірі 50% посадового окладу, з іспитовим терміном на 3 місяці, з 19.01.2016 року (а.с.44).

ІНФОРМАЦІЯ_1 військовий комісар Овідопольського районного військового комісаріату Одеської області, відповідно до ст. 20 Закону України «Про військовий обов`язокок і військову службу», видав наказ №69 про укладення із позивачем контракту з 14.06.2016 року на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення демобілізації (а.с.7,8).

На військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби: особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, військовозобов`язані, резервісти, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, та жінки з відповідною освітою віком від 18 до 40 років - на військову службу за контрактом осіб рядового складу (ст. 20 ч.1 п.1 Закону України «Про військовий обов`язокок і військову службу»).

Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
04.08.2016 року відповідач видав наказ №62 о/с про звільнення позивача з роботи за п.3 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку зі вступом на військову службу) з 04.08.2016 року, з виплатою вихідної допомоги за ст. 44 КЗпП України у розмірі 2/х мінімальних заробітних плат. Підставою для видачі наказу став лист Овідопольського районного військового комісаріату Одеської області від 07.07.2016 року №3/708 (а.с.45).

Звільнення позивача з 04.08.2016 року з роботи за п.3 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку зі вступом на військову службу) здійснено з порушенням вимог закону, ст. 119 ч.3 КЗпП України, про гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, а саме: за працівниками, призваними на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, у яких вони працювали на час призову.
12.08.2016 року позивач поштою отримав трудову книжку із записом про звільнення з відділу поліції за п.3 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку зі вступом на військову службу), а.с.3,18, 18 зворот.

У засіданні колегії суддів позивач підтвердив той факт, що 12.08.2016 року поштою він отримав оригінал трудової книжки із записами про звільнення з 04.08.2016 року за п.3 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку зі вступом на військову службу).

04.10.2016 року ОСОБА_1 , з пропуском встановленого ст. 233 ч.1 КЗпП України строку (через 1 місяць і 21 день), звернувся в суд із позовом до відповідача за захистом порушеного права, пов`язаного із його звільненням з 04.08.2016 року за п.3 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку зі вступом на військову службу). Встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.
У кожному випадку суд перевіряє і обговорює причини пропуску строку, а також наводить у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
Якщо місячний строк пропущений без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.
Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін.
Позивач звернувся із позовом до суду за захистом порушених його прав з пропуском встановленого ст. 233 КЗпП України місячного строку, у позовній заяві позивач не поставив питання про поновлення йому строку звернення до суду із позовом.

У засіданні колегії суддів встановлено, що позивача звільнено з роботи з порушенням вимог ст. 119 ч.3 КЗпП України, тобто вимоги позивача є обґрунтованими.

Разом з тим, у засіданні колегії суддів позивач пояснив, що не звернувся своєчасно із позовом до суду через те, що сподівався на те, що відповідач у добровільному порядку відновить його порушене право.

Зважаючи на те, що строк звернення до суду пропущений без поважних причин, колегія суддів відмовляє у позові за пропуском встановленого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду.
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові за безпідставністю вимог, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з підстав, які викладені в мотивувальній частині рішення.
Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3.4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 червня 2017 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у позові до відділу поліції охорони об`єктів стратегічного значення Національної поліції України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу і стягнення моральної шкоди,

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська Г.Я. Колесніков