АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/48/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 46 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

18 травня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з 17 листопада 2001 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7

Від даного шлюбу вони мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_6 вказувала в позові, що спільне життя з відповідачем ОСОБА_7 не склалося через різницю характерів та різні погляди на життя, у звязку з чим між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до взаємного відчуження.

Також вказувала, що за час перебування в шлюбі ними було набуто у власність наступне майно:

- квартира АДРЕСА_1, орієнтованою ринковою вартістю 450 000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_1, орієнтованою ринковою вартістю 51 000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_2, орієнтованою ринковою вартістю 21 000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_3, орієнтованою ринковою вартістю 25 000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_4, орієнтованою ринковою вартістю 50 000грн.;

- автомобіль НОМЕР_5, орієнтованою ринковою вартістю 25 000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_6, орієнтованою ринковою вартістю 110.000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_7, орієнтованою ринковою вартістю 64 000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_8, орієнтованою ринковою вартістю 35 000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_9, орієнтованою ринковою вартістю 170.000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_10, орієнтованою ринковою вартістю 320.000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_11, орієнтованою ринковою вартістю 200 000 грн.;

- автомобіль НОМЕР_12, орієнтованою ринковою вартістю 250 000 грн.

Позивач ОСОБА_6 вказувала, що добровільної згоди між нею та відповідачем ОСОБА_7 щодо порядку поділу майна, що є їх спільною сумісною власністю не досягнуто, шлюбний договір між нею та відповідачем не укладався, інші домовленості не досягалися. Крім того зазначає, що на її утриманні знаходиться їх з відповідачем неповнолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому позивач вважає, що на підставі ч. 3 ст. 70 СК України належна їй частка майна має бути збільшена та становити 60%.

Враховуючи, що набута за час шлюбу квартира є трикімнатною, а сину необхідна окрема кімната, позивач ОСОБА_6 вважає за необхідне визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаної квартири, компенсувавши різницю вартістю автомобілів.

Також позивач вважає за можливе виділити їй автомобіль ЗИЛ-ММЗ 4505, автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, автомобіль SCHMITZ CARGOBULL та автомобіль DAF TE96NCS338.

В результаті такого розподілу орієнтовна вартість виділеного їй майна складатиме 1.070.000 грн., а у власності відповідача залишиться майна на 710 000 грн., що і буде складати 60% на 40% відповідно. Тому, позивач ОСОБА_6 просила суд : - визнати спільним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1, автомобіль НОМЕР_1, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, автомобіль НОМЕР_7, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_21, НОМЕР_22;

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею ОСОБА_6 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та автомобіль НОМЕР_1, НОМЕР_22, НОМЕР_23, НОМЕР_20.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1, автомобіль ЗИЛ-ММЗ 4505М, 1987 року випуску, д.н.з. НОМЕР_24, автомобіль ГАЗ 53, 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_25.

Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності за кожним на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, автомобіля ЗИЛ-ММЗ 4505М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_24, автомобіля ГАЗ 53, 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_25.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 126 грн. 50 коп. .

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2016 року внесено виправлення в рішення в описові частині вказано правильним автомобіль НОМЕР_26, а в резолютивній частині рішення ( в повному тексті та вступній і резолютивній частині рішення ) викладено у редакції вказаній судом.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Апелянт ОСОБА_6, посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позов задоволити в повному обсязі. Апелянт посилається на те, що з нею проживає неповнолітній син, тому судом не враховано, що її частка в спільному майна має бути збільшена.

Апелянт ОСОБА_7, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задоволити позов ОСОБА_6 частково, визнавши за нею право власності на 37,5% частини квартири АДРЕСА_1 а за ним на 62,5 %. Автомобілі ЗИЛ-ММЗ 4505М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_24, автомобіля ГАЗ 53, 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_25 виключити зі спільного сумісного майна подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні із скасуванням в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про визнання права спільної сумісної власності подружжя на автомобілі та визнання права власності за позивачем на 1 / 2 частину зазначеного майна та ухвалення нового рішення про задоволення таких вимог, а в частині вирішення позову відносно квартири та автомобілів ЗИЛ-ММЗ 4505М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_24, ГАЗ 53, 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_25., судове рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 17 листопада 2001 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 67 (а. с. 11 Т. 1).

30 липня 2002 року у них народився син ОСОБА_7 в м. Чигирин, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис № 70 (а. с. 10 т. 1).

31 травня 2003 року між ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири № 48, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Пацаєва, 24, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_11 Вказана квартира продана за 26 103 грн. (а. с. 9 Т. 1).

Згідно даних свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 437601 ОСОБА_7 04 серпня 2008 року зареєстрований як фізична-особа підприємець (а. с. 57 Т. 1).

Відповідно до довідок, виданих ФОП ОСОБА_12 ОСОБА_7 згідно з угоди про надання транспортних послуг, виконував роботи з доставки матеріалів на обєкт, вивіз будівельного сміття. Вартість даних послуг станом на 2002 рік становить 28 600,00 грн.; на 2003 рік становить 43 200,00 грн.; на 2004 рік становить 31 107,00 грн.; на 2005 рік становить 37 600,00 грн.; на 2006 рік становить 44 150,00 грн.; на 2007 рік становить 56 130,00 грн.; на 2008 рік становить 22 750,00 грн. (а. с. 109-115 т.1).

07 жовтня 2015 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси було розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також даним рішенням було стягнуто з відповідача ОСОБА_7 на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн. щомісячно.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2016 року задоволено позов ОСОБА_13 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 борг за договором позики від 18 серпня 2012 року в сумі 120 500 грн. (а. с. 116).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2016 року задоволено позов ОСОБА_14 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 борг за договором позики від 16 серпня 2012 року в сумі 120 500 грн., що еквівалентно становить 5000 доларів США (а. с. 117 т. 1).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2016 року задоволено позов ОСОБА_15 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15 борг за договором позики від 14 червня 2011 року в сумі 120 500 грн., що еквівалентно становить 5000 доларів США (а. с. 135-136 т. 1).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2016 року задоволено позов ОСОБА_16 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_16 борг за договором позики від 01 травня 2003 року в сумі 120 500 грн., що еквівалентно становить 5000 доларів США (а. с. 137-138 т. 1).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2016 року задоволено позов ОСОБА_17 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_17 борг за договором позики від 01 березня 2003 року в сумі 120 500 грн., що еквівалентно становить 5000 доларів США (а. с. 139-140 т. 1).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2016 року задоволено позов ОСОБА_17 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_17 борг за договором позики від 21 серпня 2012 року в сумі 168 700,00 грн., що еквівалентно становить 7000 доларів США (а. с. 141-142 т. 1).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2016 року задоволено позов ОСОБА_18 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_18 борг за договором позики від 20 січня 2007 року в сумі 602 500,00 грн., що еквівалентно становить 25 000 доларів США (а. с. 143-144 т. 1).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2016 року задоволено позов ОСОБА_19 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_19 борг за договором позики від 02 березня 2012 року в сумі 482 000,00 грн. (а. с. 145-146 т. 1).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 березня 2016 року задоволено позов ОСОБА_20 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_20 борг за договором позики від 16 квітня 2006 року в сумі 120 500,00 грн. (а. с. 147-148 т. 1).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11 зазначено, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Тобто названі норми матеріального права допускають існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доведено інше одним із подружжя.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільності участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Факт проживання сторонами однією сімєю під час придбання квартири та придбання її фактично за 8 000 доларів США не заперечується сторонами.

Судом встановлено і дану обставину сторони підтвердили, що на придбання квартири АДРЕСА_1 було надано 6 000 доларів США, а саме по 3 000 доларів США з кожної сторони.

Невистачаюча сума на придбання квартири 2000 доларів США є також спільними коштами подружжя, оскільки дохід відповідача на час придбання квартири дозволяв відкласти необхідну невистачаючу суму на придбання квартири.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для збільшення частки позивача ОСОБА_6 у спільному майні подружжя до 60 % у звязку з тим, що з нею проживає неповнолітній син ОСОБА_7, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України така частка дружини, чоловіка за рішенням суду може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що ОСОБА_6 не довела в судовому засіданні факту того, що розмір аліментів, який був присуджений рішенням суду від 07 жовтня 2015 року недостатній для утримання сина і дана обставина давала б можливість суду застосувати суду норми ч. 3 ст. 70 СК України при визначенні частки квартири. Крім того, сама ж позивачка підтвердила в судовому засіданні той факт, що має можливість утримувати сина та забезпечити йому належні умови для проживання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апелянта ОСОБА_6 в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню колегією суддів.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що квартира 48, по вул. Пацаєва в м. Черкаси є спільною сумісною власністю подружжя, відповідачем ОСОБА_7 не доведено факту внесення в рахунок покупки квартири власних коштів, тому правильно визнав вказане майно спільною сумісною власністю та розділив його порівну між сторонами, визнавши право власності за обома на ? частини квартири.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта ОСОБА_7 в частині вимог щодо поділу квартири відповідно до визначених ним часток не підлягають задоволенню.

Правильним на думку колегії суддів є також висновок суду щодо визнання спільним майном подружжя та визнання на 1/ 2 частини автомобіля ЗИЛ-ММЗ 4505М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_24, автомобіля ГАЗ 53, 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_25. за сторонами по справі, оскільки дані автомобілі придбані в період шлюбу ОСОБА_7 і сторони не заперечили, що частину коштів на придбання автомобілів отримано від отриманих в борг коштів від третіх осіб, які повернуті останнім ще в період шлюбу.

Однак, щодо позовних вимог відносно визнання спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/ 2 частину за рештою автомобілів, а саме : САЗ 3507, д.н.з. НОМЕР_27, орієнтованою ринковою вартістю 25 000 грн., ЗИЛ-ММЗ 554М, д.н.з. НОМЕР_28, орієнтованою ринковою вартістю 50 000грн., ЗАЗ 110557, д.н.з. НОМЕР_29, орієнтованою ринковою вартістю 25 000 грн., КАМАЗ 53212, д.н.з. НОМЕР_30, орієнтованою ринковою вартістю 110 000 грн., ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_31, орієнтованою ринковою вартістю 64 000 грн., ГБК 8535, д.н.з. НОМЕР_32, орієнтованою ринковою вартістю 35 000 грн., КАМАЗ 5511, д.н.з. НОМЕР_33, орієнтованою ринковою вартістю 170 000 грн., DAF TE96NCS338, д.н.з. НОМЕР_34, орієнтованою ринковою вартістю 320 000 грн., SCHMITZ CARGOBULL, д.н.з. НОМЕР_35, орієнтованою ринковою вартістю 200 000 грн., VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_36, орієнтованою ринковою вартістю 250 000 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при вирішенні спору в даній частині позовних вимог ухвалив рішення, яке не повністю за своїм змістом відповідає встановленим обставинам по справі та не ґрунтується на нормах матеріального права.

Тому в цій частині доводи апеляційної скарги апелянта ОСОБА_6 є обґрунтованими та підлягають задоволенню колегією суддів , а доводи апелянта ОСОБА_7 є необгрунтованими, тому підлягають відхиленню в цій частині щодо розподілу автомобілів та визнання автомобілів лише особистою власністю відповідача.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, мотивував своє рішення тим, що вищевказані автомобілі були придбані відповідачем ОСОБА_7 за свої власні кошти отримані ним в борг для використання в підприємницькій діяльності. Оскільки автомобілі належать відповідачу на праві особистої власності то відповідно, на думку районного суду вони не підлягають розподілу в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Як вже зазначалося вище, статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ст. 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Згідно ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за своїми зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яке належатиме їй при подалі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу.

Тому, на думку колегії суддів, сам факт придбання відповідачем спірних транспортних засобів для їх використання у своїй підприємницькій діяльності не може бути підставою для визнання такого майна обєктом права особистої приватної власності подружжя. Аналогічний висновок зроблений ВСУ в правовій позиції під час розгляду справи № 6-21цс15 від 11 березня 2015 року.

Суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що надані відповідачем договори позики мають безгрошовий характер, факти отримання коштів за вказаними договорами позики надано суду не надано, тому суд не врахував мети отримання в борг даних коштів відповідачем та ту обставину, що будь-яких зобовязань сторін за договорами позики у відповідача не виникало до подання позивачем позову про поділ майна подружжя. Також відповідач ОСОБА_7 не заперечував, що протягом року виконавчі провадження не були відкриті за вказаними рішеннями суду про стягнення коштів за договорами позики і виконавчі листи не предявлялись для виконання рішень. Добровільно відповідач також не виконав рішення судів по справам щодо стягнення коштів за договорами позики.

Також колегія суддів звертає увагу, що згідно з витягу з державного реєстру фізичних осіб підприємців ОСОБА_7 зареєстрований лише 20 березня 2008 року, та почав сплачувати податки з квітня 2008 року. Як вбачається із свідоцтв про належність транспортних засобів більшість із них придбано до березня 2008 року та зареєстровано за відповідачем ОСОБА_7 як за фізичною особою, а не підприємцем.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 не доведено, що спірні транспортні засоби віднесені до особистого майна відповідача за критеріями набуття цих транспортних засобів за власні кошти.

Отже, судом першої інстанції помилково взято до уваги ту обставину, що транспортні засоби були придбані відповідачем ОСОБА_7 для підприємницької діяльності за його особисті кошти за отриманими в борг коштами відповідно до боргових розписок. Такий висновок районного суду спростовується вищевстановленою судом апеляційної інстанції формою безгрошівя укладених ОСОБА_7 боргових зобовязань, оскільки за взяті в борг кошти неможливо було придбати таку кількість автомобілів та ціною, яку сторони визнали та не просили провести їх експерту оцінку.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено, зокрема, домовленістю між ними (ч. 1 ст. 70 СК України).

Згідно ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісно власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають значення для справи. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Нормами СК України передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню і щодо вимог по розподілу решти автомобілів, яких суд першої інстанції не визнав спільним майном подружжя, відмовивши в цій частині в задоволенні позову.

Однак, за відсутності згоди сторін щодо реального поділу автомобілів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розподілу спільного майна в частині автомобілів шляхом визнання права власності по 1/ 2 частині за кожним із подружжя ОСОБА_6, оскільки придбані в шлюбі автомобілі є спільним сумісним майном подружжя.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін підлягають до часткового задоволення, виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що в апеляційних скаргах апелянти просять скасувати рішення суду з різних підстав та мотивів, колегія суддів встановивши, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права до даних правовідносин, допустився помилки при ухваленні рішення, тому судове рішення підлягає зміні, із скасуванням в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на автомобілі та визнання права власності за позивачем на 1 / 2 частину зазначеного майна та ухвалення нового рішення в цій частині вимог про задоволення таких вимог, а в частині вирішення позову відносно квартири та автомобілів ЗИЛ-ММЗ 4505М, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_24, ГАЗ 53, 1978 року випуску, д.н.з. НОМЕР_25. судове рішення підлягає залишенню без змін,

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, змінити, скасувавши в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6.

Ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 -частково.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 автомобілі НОМЕР_3, орієнтованою ринковою вартістю 25 000 грн., ЗИЛ-ММЗ 554М, д.н.з. НОМЕР_28, орієнтованою ринковою вартістю 50 000грн., ЗАЗ 110557, д.н.з. НОМЕР_29, орієнтованою ринковою вартістю 25 000 грн., КАМАЗ 53212, д.н.з. НОМЕР_30, орієнтованою ринковою вартістю 110 000 грн., ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_31, орієнтованою ринковою вартістю 64 000 грн., ГБК 8535, д.н.з. НОМЕР_32, орієнтованою ринковою вартістю 35 000 грн., КАМАЗ 5511, д.н.з. НОМЕР_33, орієнтованою ринковою вартістю 170 000 грн., DAF TE96NCS338, д.н.з. НОМЕР_34, орієнтованою ринковою вартістю 320 000 грн., SCHMITZ CARGOBULL, д.н.з. НОМЕР_35, орієнтованою ринковою вартістю 200 000 грн., VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_36, орієнтованою ринковою вартістю 250 000 грн.

Визнати за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності за кожним на 1/ 2 частину автомобілів НОМЕР_3, орієнтованою ринковою вартістю 25 000 грн., ЗИЛ-ММЗ 554М, д.н.з. НОМЕР_28, орієнтованою ринковою вартістю 50 000грн., ЗАЗ 110557, д.н.з. НОМЕР_29, орієнтованою ринковою вартістю 25 000 грн., КАМАЗ 53212, д.н.з. НОМЕР_30, орієнтованою ринковою вартістю 110 000 грн., ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_31, орієнтованою ринковою вартістю 64 000 грн., ГБК 8535, д.н.з. НОМЕР_32, орієнтованою ринковою вартістю 35 000 грн., КАМАЗ 5511, д.н.з. НОМЕР_33, орієнтованою ринковою вартістю 170 000 грн., DAF TE96NCS338, д.н.з. НОМЕР_34, орієнтованою ринковою вартістю 320 000 грн., SCHMITZ CARGOBULL, д.н.з. НОМЕР_35, орієнтованою ринковою вартістю 200 000 грн., VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_36, орієнтованою ринковою вартістю 250 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :