Справа № 308/2978/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і Мацунича М.В.,

при секретарі: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2016 р. у задоволенні позову відмовлено.

Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (надалі - Банк) просить скасувати це рішення і ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що внаслідок невиконання узятих на себе зобов'язань відповідачем, у нього виникла заборгованість у розмірі 96 669,22 грн.

У письмових запереченнях представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 не визнав апеляційної скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін.

Суд першої інстанції установив, що за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.03.2013 р. усі зобов'язання ОСОБА_3 перед Банком виконав, а при оформленні позовної заяви та пред'явлення грошової вимоги не враховано погашення відповідачем боргу та не взято до уваги платежі, здійснені ним через виконавчу службу.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Як видно з матеріалів справи, 14 травня 2008 р. між Банком і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/1228/5/15313, згідно з умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 24 550 доларів США строком до 13 травня 2015 р., а відповідач зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,5 % річних із поступовим зниженням до 8,5 %. (а.с.6-10). Факт видачі готівки підтверджується заявою на видачу готівки № 1228/180649 від 14 травня 2008 р. (а.с.15). 20.10.2015 р. відповідачу була надіслана вимога про виконання порушеного зобов'язання (а.с.16-17). Із розрахунку заборгованості станом на 28.01.2016 р. (а.с.19-20) убачається, що ОСОБА_3 має перед Банком заборгованість, а саме: прострочені нараховані проценти - 445,40 доларів США або 11 077,31 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів у період із 16.07.2013 р. по 28.01.2016 р. включно в розмірі 36072,56 грн.; борг за несплаченою (простроченою) частиною кредиту станом на 28.01.2016 р. - 1991,09 доларів США або 49519,35 грн.

Усього сума заборгованості ОСОБА_3 перед Банком станом на 28.01.2016 р. складає 96669,22 грн., із яких: 36072,56 грн. - заборгованість у гривні та 2436,49 доларів США, що еквівалентно 60596,66 грн.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25 березня 2013 р. (а.с.69-70) було стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість по кредитному договору в розмірі 77480,71 грн. 17 вересня 2013 р. Ужгородським міськрайонним судом (а.с.72) було видано виконавчий лист. 07 лютого 2014 р. відповідачем було внесено кошти в сумі 78 258,80 грн. у рахунок погашення кредитної заборгованості, яка була стягнута згідно із заочним рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 березня 2013 р. (а.с.73). Постановою МВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 03.03.2014 р. (а.с.71) було закінчено виконавче провадження у зв'язку з погашенням боржником заборгованості по кредитному договору в повному обсязі.

Згідно з положеннями ст.ст. 526 ч.1, 530 ч.1, 598, 599, 610, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Відповідно до ст. 1054, 1049 ч.1 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

З огляду на це, колегія суддів констатує, що Банк має право на стягнення заборгованості по відсотках і пені, проте лише за період із 23.08.2012 р. (дата, станом на яку визначена сума заборгованості заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.03.2013 р.) до 07.02.2014 р. (дата повного виконання ОСОБА_3 указаного заочного рішення суду). При цьому вимога про стягнення заборгованості по тілу кредиту є безпідставною, оскільки Банк уже скористався своїм, передбаченим Законом і п.5.6 кредитного договору від 14.05.2008 р., правом дострокового повернення кредиту, який був стягнутий заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25 березня 2013 р. (а.с.65-73).

Доданий Банком до позовної заяви розрахунок (а.с.19-20) є неналежним доказом, оскільки не містить деталізованого опису сум заборгованості з урахуванням виплат по вказаному заочному рішенню суду. Мало того, про наявність такого рішення у позовній заяві не згадується узагалі.

У зв'язку з цим колегія суддів, сприяючи всебічному та повному з'ясуванню обставин справи (ст. 10 ч.4 ЦПК України), роз'яснила Банку право надати суду в підтвердження своїх вимог обґрунтований і детальний розрахунок заборгованості по відсотках і пені за вказаний період часу.

Однак, із наданого Банком розрахунку (а.с.120-163) не вбачається можливим установити розмір сум, належних до стягнення за період із 23.08.2012 р. до 07.02.2014 р.

Тобто, надані Банком розрахунки є суперечливими (зокрема, по сумах і періоду нарахування), жоден із них не відповідає фактичним обставинам справи та не може слугувати підставою для повного або часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті спору та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Апеляційна скарга не містить жодних доводів у спростування висновків суду першої інстанції, оскільки зводиться лише до короткого викладу фабули справи, декларативного посилання на матеріальні норми права щодо відповідальності за невиконання зобов'язань і стосуються питання дострокового повернення кредиту, яке вже Банком реалізовано та було предметом правового аналізу в іншій цивільній справі (заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 березня 2013 р.).

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1.Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича відхилити.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: