Справа № 185/5157/16-ц
Провадження № 2/185/180/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючий - суддя Шаповалова І. С.

при секретарі судового засідання Красуцькому Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк 'Приватбанк' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

09.06.2016 Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач посилався на те, що 17.11.2011 року відповідач та Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" уклали договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 40000 гривень із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - до закінчення строку дії платіжної картки.

У порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 31.01.2016 року відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 26005,06 грн. в т.ч.: 3926,46 грн - заборгованість за кредитом, 17564,07 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1133,42 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом

Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, наполягав на задоволенні позову, спираючись на доводи, викладені у позовній заяві.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Суд постановив ухвалу розглянути справу за наявними матеріалами справи заочно.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору позики, оскільки 17.11.2011 року останній з Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" уклали кредитний договір № б/н, згідно якого Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 40000 гривень з умовами повернення відсотків за його користування у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у кредитному договорі строки.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушив зобов'язання щодо повернення частини суми кредиту, тому у позивача є всі підстави вимагати повернення всієї суми кредиту, сплатити проценти у сумі 26005,06 грн. .

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Правова природа пені є такою, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм ст. 549 та ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовної давності за основною вимогою.

Вказане зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові по справі № 6-116цс13 від 06.11.2013 року, яка відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Позивач до суду звернувся із позовом 09 червня 2016 року. А тому, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню розмір пені, застосувавши спеціальну позовну давність.

Крім того, звертаючись до суду із даним позовом позивач також просить суд стягнути із відповідача штраф . Однак, суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи наведене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України по справі №6- 2003цс від 21.10.2015 року та відповідно до ч.1 ст.360-7 ІДПК України повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Оскільки позивач, в порушення ст.61 Конституції України, неправомірно, двічі застосував той самий вид цивільно-правової відповідальності ( неустойки) через порушення строків виконання грошових зобов'язань, відповідно суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення, окрім заборгованості за пенею, штрафу слід відмовити.

Ураховуючи, що на день розгляду справи з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині погашення заборгованості по кредитному договору, то вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, в частині задоволених вимог підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача .

Керуючись ст.ст. 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк 'Приватбанк' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк 'Приватбанк' заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.11.2011 року у сумі 22623,95 гривень: в т.ч.: 3926,46 грн - заборгованість за кредитом, 17564,07 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1133,42 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк 'Приватбанк' судові витрати по справі, пропорційно до задоволених вимог, у сумі 551,20 грн (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок).

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяті днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І. С. Шаповалова