Провадження №2/485/249/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області

у складі головуючого судді Кішковської З.А.,

секретар судового засідання Забаровська С.А.,

за участю представника позивача - Луцкіної Н.А.,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

14 квітня 2017 року орган опіки та піклування Снігурівської міської ради подав до суду позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 і ОСОБА_3 стосовно їх доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказавши підставою заявлених вимог ухилення відповідачів від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що відповідачі перебувають на диспансерному обліку у лікаря нарколога через синдром залежності від алкоголю, ОСОБА_3 також у лікаря психіатра з діагнозом "органічне ураження головного мозку". За місцем проживання батьки характеризуються негативно, як такі, що ведуть аморальний та асоціальний спосіб життя, зловживають алкоголем, не працюють, вчиняють бійки, бродяжать. При цьому, залишають доньку без нагляду або ж в умовах, що є небезпечними для її життя та здоров"я. З липня 2015 року родина відповідачів перебуває на обліку сімей, як така, де не створено належних умов для утримання, виховання та розвитку дітей, при Снігурівській міській раді, дитина на обліку служби у справах дітей Снігурівської райдержадміністрації, як така, що опинилась в складних життєвих обставинах по причині ухилення батьків від виконання батьківських обов"язків. До відповідачів неодноразово застосовувалися заходи впливу, з ними проводилися бесіди про недопущення зловживання спиртним, створення умов для дитини та належного виконання батьківських обов"язків, ОСОБА_2 неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов"язків та попереджалася про наслідки такої протиправної поведінки. Усі вжиті заходи позитивних результатів не дали, відповідачі своє поведінки не змінили. За перебування дитини у Миколаївському обласному будинку дитини відповідачі не мають погодження соціальних служб на повернення її у сім"ю.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримала. Суду ствердила, що від народження дитини ОСОБА_2 не створювала умов для їх спільного проживання, не мала засобів для догляду та грошових заощаджень на утримання дівчинки, і з вказаної причини більше одного місяця після пологів знаходилася у пологовому будинку. У подальшому відповідачка постійно допускала негідну поведінку через зловживання спиртним. Неодноразово під час обстежень матеріально-побутових умов проживання сім"ї, батьків виявляли у нетверезому стані, дитина утримувалася в антисанітарних умовах, без опалення житла, у кімнаті зі стійким запахом тютюну та перегару. 11 травня 2016 року було виявлено, що ОСОБА_2 за перебування з дитиною, знаходиться у стані сильного алкогольного сп"яніння, її поведінка неадекватна. У червні 2016 року дівчинку направлено до будинку дитини. Відповідачі навідували її лише до кінця 2016 року і то нерегулярно. У березні 2017 року сім"ю відповідачки ОСОБА_2 у Снігурівському РЦСС СДМ знято з соціального супроводу з негативним результатом. Представник позивача вважала, що відповідач ОСОБА_3 невзмозі виконувати батьківські обов"язки через психічне захворювання.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала. Суду пояснила, що не заперечує попередньої негідної поведінки і того, що батьківські обов"язки виконувала неналежно. Однак, натепер вона виправляється. Протягом півроку не вживає спиртні напої. Створила сім"ю з батьком дитини. Мешкає у квартирі чоловіка, де облаштували кімнату для дитини та мають все необхідне для догляду за нею. Доньку у будинку дитини відвідує регулярно. Протягом останнього місяця працює на польових роботах та має домовленість з роботодавцем про офіційне працевлаштування після заміни паспорта у зв"язку з зміною прізвища при реєстрації шлюбу. При цьому, ствердила, що бажає проживати з дитиною, виховувати її у повній родині. У зв"язку з цим, 15 травня 2017 року уклала новий договір про соціальний супровід зі Снігурівським РЦСС СДМ і обіцяє виконувати його умови.

ОСОБА_3 та його представник позовні вимоги не визнали. Відповідач ствердив, що батьківство у відношенні доньки ОСОБА_6 визнав добровільно у травні 2016 року. Через те, що не мав можливостей забезпечити потреби дитини на утримання, догляд і виховання, подав заяву про тимчасове влаштування її до Миколаївського обласного будинку дитини, де регулярно відвідує. Наразі з матір"ю дитини уклали шлюб, спільно проживають у належному йому помешканні. Джерелом матеріального забезпечення сім"ї слугує його пенсія по інвалідності та тимчасові заробітки. Спиртні напої він протягом півроку не вживає, веде законослухняний спосіб життя і бажає виконувати свої обов"язки по вихованню дитини. 15 травня 2017 року уклав зі Снігурівським РЦСС СДМ договір про здійснення соціального супроводу з метою наступного отримання погодження відповідних соціальних служб на повернення дитини у сім"ю.

Представник органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації підтримала висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. Особи відповідачів підтверджуються даними паспорта серії НОМЕР_1, виданого на ім"я ОСОБА_3 Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області 07 листопада 2006 року (а.с.7), а також паспорта серії НОМЕР_2, виданого на ім"я ОСОБА_2 Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області 19 травня 2006 року (а.с.5-6). Батьківство відповідачів стосовно малолітньої дитини стверджується актовим записом №121 від 19.05.2016 року в Книзі реєстрації народжень Снігурівського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, на підставі якого видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_3.

28 квітня 2017 року відповідачі зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №30 у Снігурівському РВДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області. Шлюбне прізвище ОСОБА_2 - "ОСОБА_2". Інформація зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.93).

Позивач ствердив про ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, звернувшись до суду, у порядку ст.165 СК України, з позовом про позбавлення їх батьківських прав.

Між сторонами мають місце правовідносини щодо захисту інтересів неповнолітньої дитини, що регулюються Сімейним Кодексом України.

Відповідно до вимог ст.ст.150,180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 4 ст.155 СК України передбачає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України встановлюється, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав суду характеристики на відповідачів, з яких вбачається, що ОСОБА_3 зарекомендував себе незадовільно, вживає спиртні напої, вчиняє сварки та бійки зі співмешканкою. Його родина у Снігурівській міській раді перебуває на обліку сімей, які не створили належних умов для утримання, навчання та виховання дітей. ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, має шкідливі звички, постійної роботи не має і мір до працевлаштування не приймає, не виконує батьківські обов"язки (а.с.11,12). З представленого чинного рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2015 року вбачається, що відповідачка позбавлена батьківських стосовно старшої доньки ОСОБА_5, 2012 року народження(а.с.17-18).

За інформацією Снігурівської ЦРЛ станом на червень 2016 року відповідачі перебувають на диспансерному обліку у лікаря нарколога з діагнозом синдром залежності від алкоголю, ОСОБА_3 ще і у лікаря психіатра з приводу органічного ураження головного мозку (а.с.13,16).

Як вбачається з постанови судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 01 березня та 15 липня 2016 року ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.ч.1 та 2 ст.184 КУпАП по факту ухилення від виконання батьківських обов"язків, які встановлено 09 лютого та 11 травня 2016 року відповідно (а.с.20,25).

Підставою притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності слугували результати обстеження матеріально-побутових умов життя порушниці, при яких зафіксовано антисанітарні умови у помешканні, де знаходилася грудна дитина, відсутність опалення, продуктів харчування. 11 травня 2016 року нетверезу матір з донькою соціальними працівниками було супроводжено разом з матір"ю до дитячого відділення Снігурівської ЦРЛ на запобігання загрози здоров"ю та життю дівчинки.

Згідно розпорядження Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області №217-р від 30 травня 2016 року, за заявою батька ОСОБА_3, малолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, направлено на повне державне забезпечення до Миколаївського обласного будинку дитини (а.с.27).

Як вбачається з інформації Снігурівського РЦСС СДМ та особової справи №48, ОСОБА_2 умов договору про здійснення соціального супроводу від 28 липня 2016 року не виконувала, у зв"язку з чим на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Снігурівській райдержадміністрації 01 березня 2017 року було прийнято рішення про зняття сім"ї з соціального супроводу з негативним результатом (а.с.95-116).

Допитана свідком директор Снігурівського РЦСС СДМ ОСОБА_7 показала, що відповідачці з метою наступного постановлення на облік до районного центру зайнятості населення було запропоновано екстерном отримати повну середню освіту, але вона відмовилася. Також ОСОБА_2 не погодилася з рекомендацією укласти договір реструктуризації боргу за освітлення у квартирі, співвласницею якої вона є. Необхідність проходження курсу протиалкогольного лікування відповідачка заперечила.

Свідки ОСОБА_8 - старший інспектор з ювенальної превенції ГУ НП в Миколаївській області, ОСОБА_9 - начальник Служби у справах дітей Снігурівській райдержадміністрації, вказали, що ОСОБА_2 до травня 2016 року неодноразово перебувала у полі зору соціальних служб та поліції у зв"язку з ухиленням від виконання батьківських обов"язків і як наслідок вчинення адміністративних правопорушень на ґрунті зловживання спиртними напоями. До неї застосовувалися заходи впливу, як то розмови, попередження, контроль стану помешкання та умов проживання дитини, притягнення до адміністративної відповідальності та ще попередження про наслідки ухилення від виконання батьківських обов"язків. При цьому, тривалого позитивного ефекту не спостерігалося. Натепер ніяких дій на зміну своєї поведінки відповідачі не вчиняють, свого виправлення не доводять, що є основною умовою погодження соціальних служб на повернення дитини до них у сім"ю.

На заперечення обставин ухилення від виконання батьківських обов"язків, допитана судом за клопотанням представника відповідача, свідок ОСОБА_10 показала, що відповідачі проживають з нею у квартирі про АДРЕСА_1 і ОСОБА_3 є її співвласником. Протягом останніх півроку відповідачі змінили свою поведінку на краще. Вони не вживають спиртні напої, сварок не вчиняють, свідка не кривдять. ОСОБА_3 взимку пройшов черговий курс лікування у психіатричні лікарні. ОСОБА_2 з початку сезону польових робіт працює на вирощуванні овочів. Разом з сином та невісткою регулярно відвідують онуку у обласному дитячому будинку. Вдома мають усі умови для догляду і виховання дівчинки.

Свідок ОСОБА_11 показала, що проживає з сім"єю ОСОБА_3 у одному багатоквартирному будинку. Близько півроку відповідачі поводяться належно. У нетверезому стані вона їх не бачила. Сварок та конфліктів між подружжям не має.

Згідно реєстраційних даних та правовстановлюючих документів, відповідач ОСОБА_3 має постійне місце проживання у належній йому у спільній частковій власності квартирі АДРЕСА_1. Згідно акта депутата Снігурівської міської ради ОСОБА_12 від 20.03.2017 року, ОСОБА_2 також постійно проживає за вищевказаною адресою у родині чоловіка (а.с.7,56).

Снігурівською ЦРЛ ( повідомлення від 26.04.2017 року за вих.№06-530-05) стверджено, що відповідачі за знаходження на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з приводу алкоголізму на даний час алкоголем не зловживають, протиалкогольного лікування не потребують (а.с.78).

Миколаївський обласний будинок дитини (вих.№05-442-04 від 28.04.2017 року) надав суду підтвердження про те, що відповідачі протягом 2016 року відвідували доньку ОСОБА_6: 17 та 29 червня, 12, 20 та 25 липня, 07 та 30 серпня, 17 і 28 вересня, 12, 19 жовтня, 11 і 17 листопада, а також у 2017 році 18 лютого, 30 березня і 13 квітня 2017 року. На підтвердження цієї обставини відповідачі представили суду проїздні документи (а.с.79,117-126).

25 квітня 2017 року за місцем проживання відповідачів спеціалістами по роботі з молоддю та спорту Снігурівської міської ради проведено обстеження матеріально-побутових умов життя і встановлено, що у жилому помешканні санітарно-гігієнічні умови, наявність засобів гігієни в межах норми, електро та водопостачання в наявності, квартира опалюється, є продукти харчування. Квартира укомплектована меблями та побутовими приборами, є одяг і іграшки для дитини, ліжечко, ванночка, гойдалка (а.с.91).

По інформації Снігурівського районного центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді 15 травня 2017 року з подружжям ОСОБА_3 заключено договори про здійснення соціального супроводу, складається оцінка потреб дитини та її сім"ї (комплексна) та план соціального супроводу.

Як зазначається принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У рішенні Європейського суду з прав людини, справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06), Страсбург, 18 грудня 2008 року, у п.п.47-50 Суд зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. Суд наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків.

Згідно з п.15 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року визначено, що батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Розглядаючи заявлений позов, суд встановив, що мало місце неналежне виконання відповідачами своїх батьківських обов"язків і відповідними соціальними службами приймалися усі доступні заходи для виправлення ситуації у проблемній сім"ї, що мають позитивні наслідки. Відповідачі налагоджують своє життя, створюють умови для повернення у сім"ю дитини. Тому позбавлення їх батьківських прав є занадто суворою мірою та не може бути виправдане заявою про убезпечення інтересів дитини. Суд зважає і на те, що надані позивачем докази свідчать про ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов"язків до травня 2016 року, тоді як позов заявлено у квітні 2017 року внаслідок негативного результату по її соціальному супроводу, але вже до обох батьків. Наявність у ОСОБА_3 психічного захворювання не визначена законом підставою позбавлення особи батьківських прав.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, який датовано 12 травня 2017 року за №19, оскільки він обґрунтовується доказами, заявленими позивачем у справі і які суд визнає недостатніми для задоволення позову. Суд визнає, що позбавлення відповідачів батьківських прав не відповідає інтересам дитини та ухвалює у позові відмовити.

За ст.ст.79,88 ЦПК України суд покладає на позивача обов'язок по сплаті на користь держави судового збору.

Керуючись ст.ст.3,4,15,57,60,208-210,213,214,215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, відмовити.

Стягнути з органу опіки та піклування Снігурівської міської ради Миколаївської області на користь держави судовий збір у розмірі 3200 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками процесу до апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів після отримання копії судового рішення.

Суддя