Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Провадження № 22ц/782/93/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 равня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Єрмакова Ю.В.,

суддів - Дронської І.О., Яреська А.В.,

за участю секретаря судового засідання Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа - Рубіжанський міський відділ кримінально - виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа - Рубіжанський міський відділ кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області, в якому просив:

- визнати звільнення ОСОБА_2 з посади фахівця з питань соціальної роботи із суб'єктами пробації Рубіжанського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області на підставі п. З ст. 36 Кодексу законів про працю України незаконним;

- поновити ОСОБА_2 на посаді фахівця з питань соціальної роботи із суб'єктами пробації Рубіжанського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області з 22 серпня 2016 року;

- стягнути з Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18676,92 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що з 27 листопада 2015 року він був призначений на посаду фахівця з питань соціальної роботи із суб'єктами пробації Рубіжанського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в Луганській області відповідно до наказу відповідача Управління ДПтС України в Луганській області № 66 о/с від 27.11.2015. Наказом відповідача від 22.08.2016 № 44/ОС-16. було прийнято рішення про його звільнення відповідно до п. З ст. 36 КЗпП України про що позивач був повідомлений листом від 25.08.2016 № 5/57-16/Г-52. Будучи незгодним з таким звільненням він звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із цим позовом у порядку цивільного судочинства.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області про визнання звільнення незаконним поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа Рубіжанський міський відділ кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач з рішенням суду не згоден, вважає його таким, що не відповідає вимогам закону та обставинам справи, просить його скасувати, та постановити нове рішення, яким задовольнити його вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої інстанції не були виконані.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено відповідачем з дотриманням вимог закону, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.

Але, вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

За ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З матеріалів справи та оскаржуваного рішення вбачається, що позов було заявлено на підставі ЦПК України, справа судом першої інстанції відкрита та розглянута також за правилами Цивільного Процесуального Кодексу України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, позивач з 27 листопада 2015 року був призначений на посаду фахівця з питань соціальної роботи із суб'єктами пробації Рубіжанського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в Луганській області відповідно до наказу відповідача Управління ДПтС України в Луганській області № 66 о/с від 27.11.2015. Наказом відповідача від 22.08.2016 № 44/ОС-16. було прийнято рішення про його звільнення з вказаної посади відповідно до п. З ст. 36 КЗпП України, про що позивач був повідомлений листом від 25.08.2016 № 5/57-16/Г-52.

Проте, зазначена справа не підвідомча місцевому суду загальної юрисдикції в порядку судочинства, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України, виходячи з суб'єктного складу учасників, предмету та підстав позову.

Згідно ст. 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України (ч. 1); Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальні органи управління, установи виконання покарань, слідчі ізолятори, навчальні заклади, заклади охорони здоров'я, підприємства установ виконання покарань, інші підприємства, установи та організації, створені для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, є юридичними особами, мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки в установах банків (ч. 6).

Указом Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085/201о «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну пенітенціарну службу України (ДПтС), реорганізувавши Державний департамент України з питань виконання покарань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1062 «Про утворення територіальних органів Державної пенітенціарної служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної пенітенціарної служби шляхом перетворення територіальних органів Державного департаменту з питань виконання покарань, серед яких зазначено і Управління Державної пенітенціарної служби в Луганській області, яке утворено шляхом перетворення з управління Державного департаменту з питань виконання покарань у Луганській області.

27 серпня 2015 року набрав чинності Закон України « Про пробацію», відповідно до якого запроваджується пробація - система наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, та забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, створюється орган пробації - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері пробації, яка забезпечує виконання покарань, не пов'язаних з позбавленням волі.

Персонал органу пробації - працівники, які відповідно до повноважень, визначених цим Законом та іншими законами України, виконують завдання пробації (ст.2)

На виконання цього Закону у складі Державної пенітенціарної служби України створено Орган пробації, шляхом реорганізації кримінально-виконавчої інспекції, де посада фахівця з питань соціальної роботи із суб'єктами пробації, відноситься до персоналу органу пробації.

Відповідно до ст. 19 Закону України « Про пробацію», та ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на посади персоналу органу пробації поширюються положення Закону України « Про державну службу».

За змістом п.15 ст.3 КАС України публічною службою визнається діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах місцевого самоврядування.

Отже, позивач, обіймаючи посаду фахівця з питань соціальної роботи із суб'єктами пробації Рубіжанського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в Луганській області, перебував на державній службі та відповідно був звільнений з державної служби.

Згідно зі ст.17 КАС України спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, відносяться до публічно-правових спорів, належать до компетенції адміністративних судів, та підлягають розглядові за правилами КАС України.

Тому, у даному випадку між сторонами виник спір, пов'язаний з проходженням позивачем публічної служби, і такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності зі ст.122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом, та відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

У випадку помилкового відкриття такого провадження, ст. 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд не звернув уваги на вказані вимоги закону, за позовною заявою позивача помилково відкрив провадження у порядку цивільного провадження, та у ході розгляду справи цю помилку не виправив, провадження по справі не закрив, а виніс рішення по суті спору.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду

За ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Оскільки судом першої інстанції порушено порядок розгляду справи, її розглянуто у порядку цивільного судочинства, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, відповідно до ч.1 ст.205, ч.1 ст.310 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Та обставина, що позивач звертався до адміністративного суду з аналогічним позовом та провадження було закрито за його клопотанням, у даному випадку не має юридичного значення, оскільки висновок суду іншого судочинства не є обов'язковим при розгляді питання в порядку цивільного судочинства.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в частині вимог про скасування рішення суду першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача щодо обгрунтованості його позову та неправильних висновків суду по суті спору, то у зв'язку з непідвідомчістю справи цивільному судочинству апеляційний суд не вправі надавати оцінки цим доводам апеляційної скарги. Зазначені доводи можуть бути предметом дослідження при розгляді справи у встановленому порядку в іншому судочинстві.

Керуючись ст. 307, 310, 313, 314, 315 ЦПК України, судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Луганської області,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 січня 2017 року скасувати.

Провадження по справі закрити.

Роз'яснити позивачеві ОСОБА_2 його право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала апеляційного суду Луганської області набирає чинності негайно, може бути оскаржена до касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий

Судді: