Ухвала

Іменем України

15 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що між сторонами даної справи 30 січня 2008 року укладений кредитно-заставний договір № PLOKAK36630128, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 27 123 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 29 січня 2013 року.

Позивач вказує, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню коштів і станом на 23 грудня 2014 року заборгованість складає 50 606 грн 18 коп.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по кредитно-заставному договору від 30 січня 2008 року № PLOKAK36630128 у розмірі 50 606 грн 18 коп., судові витрати 506 грн 06 коп., а всього 51 112 грн 24 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем не виконувались умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що банк незаконно підвищив в односторонньому порядку процентну ставку за кредитом, а тому твердження про наявність заборгованості за кредитним договором є безпідставними, не можуть братись до уваги, оскільки згідно із ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на час укладення спірного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни.

Якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2355цс15.

Крім того, доводи особи, яка подала касаційну скаргу спростовуються встановленими по справі обставинами.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 30 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитно-заставний договір № РLОКАКЗ6630128, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 27 123 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк з 30 січня 2008 року по 29 січня 2013 року.

Позивач виконав свої зобов'язання та надав відповідачу обумовлені кошти, що підтверджується меморіальним ордером від 30 січня 2008 року.

З 01 лютого 2009 року банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку до 27,12 % річних (пункт 2.3.1 кредитного договору), про що направив письмове повідомлення.

Пунктом 6.3.1 кредитно-заставного договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів за користування кредитом у разі зміни кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % порівняно з курсом долара США до гривні, встановленим НБУ на момент укладення договору; зміни облікової ставки НБУ. Письмове повідомлення про зміну розміру процентної ставки має бути направлене боржнику протягом семи календарних днів з дати вступу в силу відповідного рішення банку.

10 січня 2009 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, згідно з якою встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

ОСОБА_4 зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1.

28 грудня 2008 року (до вступу у законну силу Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку») банк направив ОСОБА_4 письмове повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за укладеною кредитною угодою, проте повідомлення направлене на адресою: АДРЕСА_1, тобто за іншою адресою.

ОСОБА_4 заперечує факт отримання такого повідомлення, отже банк не виконав вимоги п. 6.3.1 кредитного договору і не повідомив боржника належним чином про зміну розміру процентної ставки.

Разом з тим, ОСОБА_4 у подальшому погодився із зміненими умовами договору, оскільки тривалий час сплачував кошти з повернення заборгованості, нарахованої по збільшеній процентній ставці.

30 вересня 2010 року відповідач за своєю ініціативою передав банку заставний автомобіль у рахунок погашення заборгованості, нарахованої за зміненими умовами.

Списання коштів з карткового рахунку здійснювалося банком у відповідності до п. 4.5, п. 4.6. кредитно-заставного договору.

За період з 2009 року по теперішній час ОСОБА_4 у встановленому порядку не оскаржив дії банку з одностороннього підвищення процентної ставки та не заперечив розміру нарахованої заборгованості.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік