Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Коружинець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, в якому просить звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця необхідних для здійснення такого продажу та виселити відповідача із вказаної квартири.

В обґрунтування позову покликається на те, що 05.06.2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1був укладений кредитний договір №KF49755, згідно якого останній отримав кредит в сумі 94 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 05.06.2023 року та сплатою за користування кредитом 12,5% річних, а також зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 06.06.2008р., предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Позичальник належним чином не виконує свої зобовязання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 65 953,43 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 039 451,25 грн. 06.11.2014 року позивачем було направлено на адресу позичальника вимоги про виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, у звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору, однак погашення простроченої заборгованості не відбулось.

27.10.2017 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, шляхом визначеним статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а саме продажу майна Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» (79000, м.Львів, вул.Грабовського, 11, рах. №0 в ЛТУ НБУ м.Львова, МФО 325213, код.) від свого імені будь-якій особі покупцю, згідно договору купівлі-продажу, за ціною встановленою за згодою іпотекодавця та іпотекодержателя в договорі іпотеки, що становить 504 608 (пятсот чотири тисячі шістсот вісім) гривень або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, для чого забезпечити право Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до Предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором №KF49755 від 05.06.2008 року в розмірі 65 953,43 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 039 451 (один мільйон тридцять девять тисяч чотириста пятдесят одну ) гривню 25 копійок та виселити відповідача із вказаної квартири.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив з мотивів, викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенням позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні 13.12.2017 року позов підтримала. В судове засідання 27.12.2017 року не зявилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Суд ухвалив слухати справу у відсутності представника третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані суду докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що 05.06.2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1був укладений кредитний договір №KF49755, згідно якого останній отримав кредит в сумі 94 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 05.06.2023 року та сплатою за користування кредитом 12,5% річних, а також зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом /а.с.7-9/.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим до виконання сторонами

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1. ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку Відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконує взяті на себе зобовязання по вищевказаному кредитному договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 65 953,43 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 039 451,25 грн.

В забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 05.06.2008р., предметом якого є квартира АДРЕСА_1 /а.с.12-13/.

Пунктом 4 Іпотечного договору передбаченого, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі. Включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору.

Пунктом 20 Іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців, зареєстрованих у встановленому порядку в нерухомому майні. Після прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки всі мешканці (користувачі) зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити предмет іптеки протягом одного календарного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Як видно з договору іпотеки від 05.06.2008 року (п.7 договору), іпотекодержатель та іпотекодавець дійшли згоди щодо вартості предмета іпотеки квартири АДРЕСА_2 та така станосить 504 608,00 грн.

Згідно ч.6 ст.36 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що, на виконання заочного рішення Галицького районного суду м.Львова від 10.02.2015 року, 08.08.2017 року позивачем було продано предмет іпотеки ОСОБА_2 за ціною 773679,00 грн.

Як видно із звіту про оцінку квартири АДРЕСА_3 від 08.08.2017 року, вартість такої становить 773 679,00 грн. /а.с.118-129/.

Відтак, посилання відповідача на не зазначення початкової ціни предмету іпотеки, визначеного у встановленому Законом порядку, є необгрунтованими, а тому відхиляються судом.

Відповідно до ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Також, судом встановлено, що позивач звертався 06.11.2014 року до відповідача з повідомленнями-вимогами про необхідність погашення заборгованості та звільнення предмету іпотеки /а.с.14,15/, однак відповідач на попередження належно не відреагував.

Частиною 2 ст.49 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.109 ЖК України, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З наведеного, а також з аналізу норм Розділу ІІІ Житлового кодексу України випливає, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення лише у випадку відсутності у них іншого жилого приміщення, окрім того на яке звертається стягнення.

В ході розгляду справи встановлено, що у власності ОСОБА_1 знаходиться 1/3 частина житлового будинку по вул.Миру, 12 в с.Кропивище Коломийського району Івано-Франківської області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і такі відомості представником відповідача не спростовані, адже суду не подано жодного доказу щодо відчуження відповідачем цього нерухомого майна.

При цьому, доводи представника відповідача про те, що у нього відсутнє у власності будь-яке інше нерухоме майно, в тому числі і жиле, не знайшли свого підтвердження в судовому засідання, так як не підтверджені належними доказами.

Таким чином, суд вважає доводи представника відповідача щодо необхідності зазначення у рішенні суду про надання йому іншого житла є необґрунтованими та не відповідають вимогам Закону, з врахуванням обставин встановлених в ході розгляду справи.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним та обґрунтованим, право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки повно та обєктивно доводиться матеріалами справи, представник відповідача в судовому засіданні не надав суду належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача та підтвердження обставин, викладених у письмових запереченнях, а тому позов слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задоволити.

Звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, шляхом визначеним статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а саме продажу майна Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» (79000, м.Львів, вул.Грабовського, 11, рах. №0 в ЛТУ НБУ м.Львова, МФО 325213, код.) від свого імені будь-якій особі покупцю, згідно договору купівлі-продажу, за ціною встановленою за згодою іпотекодавця та іпотекодержателя в договорі іпотеки, що становить 504 608 (пятсот чотири тисячі шістсот вісім) гривень або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, для чого забезпечити право Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до Предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором №KF49755 від 05.06.2008 року в розмірі 65 953,43 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 039 451 (один мільйон тридцять девять тисяч чотириста пятдесят одну ) гривню 25 копійок.

Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» 3 775 (три тисячі сімсот сімдесят пять) гривень 80 копійок судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення виготовлено 29.12.2017 року.