Справа № 297/1755/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., СОБОСЛОЯ Г.Г.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 297/1755/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 28 лютого 2017 року, головуючий суддя Ільтьо І.І., -

встановив:

23.07.2015 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 і збільшивши вимоги остаточно мотивувала їх наступним. Позивачу належить квартира АДРЕСА_1, а також підвальне приміщення (комора). Над підвальним приміщенням знаходиться кафе «Гобі бар», власником якого є відповідач, підвальне приміщення позивача і підвал кафе мають спільну стіну.

Протягом 2013-2014 рр. підвал позивача неодноразово заливався водою, витік якої відбувався із підвального приміщення відповідача, а саме, залиття мали місце у травні 2013 року, потім приблизно через шість місяців, а потім ще через кілька місяців, а востаннє 19.10.2014, що підтверджується документально. Причиною залиття був прорив труби водопостачання підвального приміщення кафе. 17.03.2015 квартиру позивача було затоплено водою, були пошкоджені стіни, підлога, деревяна обшивка, двері тощо. Висновком експертного дослідження від 12.05.2015 № 171/05-15, виконаного експертом ОСОБА_3, встановлено, що загальна вартість усіх завданих позивачу майнових збитків становить 64398,00 грн.

Діями відповідача позивачу завдано і моральної шкоди, яка оцінюється у 50000,00 грн, оскільки позивачу були спричинені значні душевні страждання внаслідок систематичного пошкодження майна, необхідності нести великі витрати на ремонт тощо. Позивач не міг тривалий час нормально користуватися своїм майном.

Добровільно відповідач не бажає відшкодовувати шкоду. Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 22, 1166 ЦК України та на інші норми законодавства, якими регулюються питання відшкодування шкоди, позивач ОСОБА_1 остаточно просила стягнути на її користь із відповідача ОСОБА_2 у рахунок відшкодування майнової шкоди 64398,00 грн, моральної шкоди 50000,00 грн, а також покласти на нього судові витрати.

Рішенням Берегівського районного суду від 28.02.2017, з урахуванням ухвали цього ж суду від 07.09.2017 про виправлення описки в рішенні суду, позов задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_1 із відповідача ОСОБА_2 у рахунок відшкодування майнової шкоди 64398,00 грн, моральної шкоди 5000,00 грн, у задоволенні інших вимог позову відмовлено, стягнуто з відповідача на користь позивача 1143,99 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 рішення суду оскаржив як незаконне та необґрунтоване. Зазначає, зокрема, що є неналежним відповідачем за позовом, оскільки власником приміщення, де розташований «Гобі бар», є ОСОБА_4. Крім того, позов не був доведений і по суті, оскільки ґрунтується на припущеннях щодо часу, обставин і наслідків кількаразового залиття, відповідні факти не були оформлені документально згідно зі встановленим порядком. Просить рішення суду скасувати, у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_5, який апеляцію не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції задовольнив позов частково з огляду на його обґрунтованість і доведеність по суті в частині задоволених вимог. Утім, погодитись із таким рішенням не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов із порушенням норм процесуального права.

На час розгляду справи судом першої інстанції редакція ЦПК України передбачала, що: провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 2 ч. 3, ст. 3 ч. 1 ЦПК України); особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору (ст.ст. 10, 11, 27, 31 ЦПК України); сторонами у справах позовного провадження є позивач особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка предявила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України).

Редакція ЦПК України, чинна на час розгляду справи апеляційним судом, відповідні питання регулює загалом аналогічно (ст. 3 ч. 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, ст. 42 ч. 1, ст.ст. 43, 48, 49, 51). Тобто, правомірній вимозі відповідає обовязок належного відповідача усунути порушення права.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, рішення суду підлягає скасуванню, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, яке є обовязковою підставою для цього (ст. 303 ч.ч. 1, 3 ЦПК України в редакції на час вирішення справи місцевим судом). Прийняття судом рішення щодо прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі в справі, є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 3 п. 4 чинної редакції ЦПК України).

За змістом норм ст 11 ч. 1, ст.ст. 27, 31-34, ст. 37 ч. 1, ст. 45 ч.ч. 2, 3, ст.ст. 107, 291, 292, 303, ст. 304 ч. 1 і норм ст. 13 ч. 1, ст. 23 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст.ст. 43, 49-51, ст. 55 ч. 1, ст. 56 ч.ч. 2-5, ст. 351 ч. 1, ст. 352, 367, ст. 368 ч. 1 відповідних редакцій ЦПК України, розгляд справи покладається на суд першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, не вправі змінювати підстави позову, апеляційний суд таких змін вимог, змін підстав позову не розглядає і не може залучати до участі в справі інших чи додаткових відповідачів, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 поставила питання про відшкодування відповідачем ОСОБА_2 майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок неодноразового залиття належного до її квартири АДРЕСА_1 підвального приміщення. Позов був предявлений саме до ОСОБА_2 і саме як до власника суміжного приміщення кафе під назвою «Гобі бар» (а.с. 2-5 т. 1, а.с. 6-9 т. 2). Тобто, позивач вимагав з відповідача відшкодування шкоди з наведених у заяві підстав і мотивів як від власника нерухомого майна, який як такий своїми діями завдає шкоди.

На підтвердження своїх доводів щодо порушення відповідних прав, необхідності їх захисту, позивач посилався на обставини, повязані із залиттям підвального приміщення, із встановленням розміру шкоди тощо. Зокрема, суду були надані копії відповіді позивачу ТОВ «Водоканал Карпатвіз» від 23.10.2014 № 690, акту комісії від 12.01.2015, створеної розпорядженням Берегівського міського голови, листа Берегівської міської ради від 16.03.2015 № М-124, висновку експертного дослідження від 12.05.2015 № 171/05-15, виконаного експертом ОСОБА_3 (а.с. 6-9, 11-19 т. 1). Під час розгляду справи судом першої інстанції була проведена судова будівельно-технічна експертиза, висновком судового експерта ОСОБА_3 від 18.03.2016 № 208/03-16 вартість збитків, заподіяних підвальним приміщенням квартири позивача майнової шкоди, завданої внаслідок залиття, визначалася у сумі 74378,40 грн (а.с. 93-127 т. 1).

Безвідносно до інших фактичних обставин, апеляційний суд констатує, що в акті комісії від 12.01.2015, у листі Берегівської міської ради від 16.03.2015 № М-124 прямо вказувалося на те, що власницею приміщення кафе «Гобі бар» у будинку № 1 по вул. Шевченка в м. Берегові є ОСОБА_4, яка й вживала заходи для усунення причини залиття майна позивача (ліквідація прориву труби внутрішньобудинкової мережі водопостачання).

Інформаційною довідкою від 10.06.2016 № 61142020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, доданою до апеляційної скарги, підтверджується, що одноосібним власником нежитлового приміщення кафе «Гобі» у будинку № 1 по вул. Шевченка в м. Берегові Закарпатської області з 12.11.2012 зареєстрована ОСОБА_4 (а.с. 31-34 т. 2).

В апеляційному суді представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про заміну відповідача в справі, а саме на належного відповідача ОСОБА_4 Клопотання було відхилено через його невідповідність вимогам закону, які виключають таку заміну сторони в справі. Водночас дії сторони позивача вказують на фактичне визнання неналежності відповідача ОСОБА_2, до якого був предявлений позов із наведених у заяві підстав саме як до власника майна, який заподіяв шкоду іншому власнику.

Відповідно до ст.ст. 316-319, 321, 322, 1166, 1167 ЦК України, інших норм законодавства, саме власнику майна, на якому лежить тягар його утримання, належить відповідати за позовом про заподіяння внаслідок використання майна шкоди іншій особі, саме власнику слід доводити факт використання майна у спосіб, що не завдає шкоди, доводити відсутність своєї вини (яка має суто індивідуальний характер) у заподіянні шкоди тощо. Зважаючи на підстави та обґрунтування позову, на наявні матеріали, ніщо в справі не свідчить, що позов предявлявся до відповідача не як до власника майна.

Отже, за реальними обставинами справи спір про відшкодування шкоди із наведених у заяві підстав виник між ОСОБА_1 і власником кафе «Гобі», тобто ОСОБА_4 Попри вищенаведене, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і за фактичної наявності спору із власником майна, про що була й інформація на час розгляду справи, предявив позов до особи, даних про стосунок якої до заподіяння шкоди позивачу немає. Тож позов був предявлений, а справу було вирішено щодо неналежного відповідача, власник відповідного майна не брав участі в справі.

Тим часом, за приписами ЦПК України в редакції, яка діяла на час вирішення справи судом першої інстанції, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, укладати мирову угоду (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 128, 174, 175); предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 60 ч. 3, ст. 179 ч. 1). Аналогічні правила встановлює ЦПК України і в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом (ст. 12 ч. 3, ст. 49 ч. 1 п. 3, ч. 7, ст. 77 ч. 2, ст. 81 ч. 1, ст.ст. 191, 206, 207 та ін.). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про право на спадкування, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку відповідні факти мають правове значення лише якщо встановлені у справі, у якій є належний відповідач.

Суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст. 33, ст. 130 ч. 1, ч. 6 п.п. 1, 2, 8, ст. 160 ч. 2 відповідної редакції ЦПК України, питання про участь ОСОБА_4 у справі в якості відповідача не обговорив і не мав достатніх підстав для задоволення позову, предявленого до ОСОБА_2 Суд першої інстанції не мав процесуальних підстав за відсутності належного відповідача для вирішення спору щодо сторін по суті, що, крім іншого, може тягти наслідки, які випливають із положень ст. 292 ч. 1 або ст. 352 ч. 1 ЦПК України у відповідній редакції. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України в редакції на час вирішення справи, вищенаведені обставини виключали можливість задоволення позову через відсутність у справі належного відповідача, без якого про законність розвязання спору не йдеться. Тож відповідні доводи апеляції заслуговують на увагу. Питання обґрунтованості позову по суті як такі, доведеності обставин, які підлягають доказуванню, інші обставини наразі значення не мають.

Відтак, враховуючи, що вирішення справи без участі в ній належного та необхідного для вирішення спору відповідача є обовязковою підставою для скасування рішення суду, апеляцію на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 3 п. 4 ЦПК України слід задовольнити, рішення суду скасувати, у позові відмовити з наведеної вище процесуальної підстави.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 3 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Берегівського районного суду від 28 лютого 2017 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 1258,40 грн на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору з апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 23 грудня 2017 року.

Судді