Справа № 703/115/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Васильківської Т.В.

секретар судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ПАТ «Акцент Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Акцент Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним

встановив:

ПАТ «Акцент Банк» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, посилаючись на те, що між банком та відповідачем 3 грудня 2013 року було укладено договір кредиту, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 7256 грн. 53 коп., зі сплатою 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач заборгованість за кредитом не сплачувала, внаслідок чого станом на 25 грудня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 12533 грн. 05 коп., яку і просить стягнути з ОСОБА_2

ОСОБА_2 в свою чергу звернулася в суд із зустрічним позовом до ПАТ «Акцент Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 3 грудня 2013 року між нею та ПАТ «Акцент Банк» була підписана заява позичальника, а не кредитний договір. В листопаді 2013 року по вул. Федорова м. Сміла де проживає її мати, ходили молоді хлопці, які пропонували заміну вікон на металопластикові і її та матір ОСОБА_3 ця пропозиція зацікавила. Згодом до них в будинок приїхало два молодих хлопці, які зробили заміри, порахували ціну та взяли завдаток в сумі 400 грн., потім ще 600 грн. та повідомили, що залишилось доплатити ще близько 6400 грн. чоловіки запропонували взяти вікна у розстрочку на що вона погодилась і вони прямо у них вдома, користуючись ноутбуком надрукували всі необхідні документи.

Коли вона зрозуміла, що підписала кредитний договір з банком, а не розстрочку із надавачем послуги, то вона неодноразово зверталась до Банку з проханням розірвати договір споживчого кредиту на що працівники Банку ніяким чином не відреагували.

Коштів за вказаним кредитним договором вона не отримувала, а навпаки представникам фірми сплатила власні кошти як завдаток, проте, вікна так і не бути виготовлені та встановлені, а ОСОБА_4 вимагає сплату кредиту по кредитному договору.

Вважає, що уклала кредитний договір під впливом помилки та обману шахраїв, які ввели її в оману відносно природи правочину, прав та обов'язків сторін, створили всі обставини, що перешкоджали вільному формуванню її волі.

Представник ПАТ «Акцент Банк» в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав наведених у позові.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, але надала до суду заяву в якій просила відмовити у задоволенні первісного позову, задовольнити зустрічний позов з підстав наведених у ньому та провести розгляд справи у її відсутність.

Третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, але надала до суду заяву в якій вказала, що проти первісного позову заперечує, просить задовольнити зустрічний позов, а справу просить розглянути у її відсутність.

Представник ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, але надала до суду заяву в якій просила відмовити в позові ПАТ «Акцент Банк» та задовольнити зустрічний позов, а справу розглянути у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену письмово, суд вважає, що заявлений ПАТ «Акцент Банк» позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 3 грудня 2013 року між ПАТ «Акцент банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № АВH0RG121760037, згідно якого відповідачка за первісним позовом отримала кредит для придбання вікон у ФОП ОСОБА_4 у розмірі 7256 грн. 53 коп., зі сплатою 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення боргу до 2 грудня 2014 року (а.с.5).

ОСОБА_2 повинна була сплачувати щомісячний платіж у сумі 605 грн. 11 коп., з 15 червня 2014 року у сумі 822 грн. 08 коп., період сплати з 10 по 14 число кожного місяця. Оскільки ОСОБА_2 кредит не сплачувала то станом на 25 грудня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 12533 грн. 05 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до матеріалів позовної заяви (а.с.4), яку банк і просить стягнути з відповідача за первісним позовом.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 зазначила, що уклала оспорюваний договір внаслідок шахрайських дій невідомих осіб, які мали доручення діяти як представники ПАТ «Акцент Банк», та навмисно ввели її в оману відносно природи правочину, переконавши її, що вона заключає з ними договір на виготовлення металопластикових вікон, а не кредитний договір. Вони запевнили її, що заміна вікон її будинку буде проведена з розсрочкою платежу, та вона підписала такий договір лише будучи переконаною, що підписує договір на виконання умов якого інша сторона зобовязана встановити пластикові вікна в будинку її матері.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України: зміст правочину суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ст. 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Таким чином, визнання договору, вчиненого під впливом обману недійсним, може мати місце лише тоді, коли одну сторону правочину умисно ввела в оману інша сторона правочину, а не будь-яка інша особа, яка не була його стороною по відношенню до особи, яка вважає, що діяла під впливом обману та при наявності обставин, передбачених ст. ст. 229, 230 ЦК України.

Кредитні відносини щодо укладення та виконання договорів споживчого кредиту регулюються ЗУ "Про захист прав споживачів".

Ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ст. 11 п.6 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач, має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення цього строку.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Як вбачається з копії договору від 26 листопада 2013 року (а.с.74) між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір згідно якого ФОП ОСОБА_4 зобовязується здійснити доставку, демонтаж та установку металопластикових вікон, за що ОСОБА_3 сплатила завдаток у сумі 400 грн. та залишилось до сплати 6486 грн.

Місцем укладення договору зазначено м. Черкаси, в той час як судом встановлено, що текст договору роздруковувався та підписувався сторонами в будинковолодінні № 8 по вул. Федорова в м. Сміла.

Згідно п. 9 заяви позичальника (а.с.5) кредит ОСОБА_2 надається на наступні цілі: оплати/часткової сплати товару згідно з переліком (окна/двери Окна) шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФЛП ОСОБА_4.

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 (а.с.69) зверталась до Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області про вчинення щодо неї кримінального правопорушення працівниками банку.

ОСОБА_2 зверталась до банку із заявою (а.с.78) в якій просила розірвати договір укладений між нею та ПАТ «Акцент Банк» 3 грудня 2015 року. До цього часу банк ніяким чином на вказану заяву не відреагував.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що 3 грудня 2013 року ОСОБА_2 уклала кредитний договір з ПАТ «Акцент Банк» під впливом обману представника Банку, а тому цей договір слід визнати недійсним.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ "Акцент Банк" підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 гн. 20 коп.

На підставі ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 202,203, 215, 229, 236 ЦК України, керуючись ст. 10, 57-60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ПАТ «Акцент Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «Акцент Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір кредиту № АВHORG12160037 від 3 грудня 2013 року та публічним акціонерним товарством «Акцент Банк» як такий, що укладений внаслідок помилки, щодо природи укладеного правочину.

Стягнути з ПАТ «Акцент Банк» на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий Т.В. Васильківська