У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,
Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати; за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_6 про стягнення збитків, орендної плати та розірвання договору оренди землі, за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,72 га, що знаходиться на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області, за кадастровим номером НОМЕР_1. 17 січня 2005 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років зі сплатою орендної плати у розмірі 442 грн, що становить 1,5 % від грошової оцінки землі, яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. 18 грудня 2006 року договір оренди землі зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» за № 20. 17 вересня 2010 року між сторонами укладено додатковий договір, за умовами якого пунтк 8 договору оренди землі від 17 січня 2005 року викладено у новій редакції, а саме: збільшено строк оренди земельної ділянки до 10 років та визначено орендну плату у розмірі 1 147 грн 59 коп. за рік.

Разом із тим обов'язок щодо внесення орендного платежу у 2011 та 2012 роках орендарем виконано несвоєчасно - лише у грудні 2013 року, що свідчить, на її думку, про систематичну несплату орендної плати протягом двох років. Крім того, спірні суми виплачено без проведення індексації.

Просила стягнути з ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» 2 592 грн 07 коп., з яких: заборгованість з орендної плати у розмірі 1 971 грн 40 коп., 3 % річних у розмірі 117 грн 96 коп., інфляційне збільшення заборгованості у розмірі 502 грн 71 коп. Також просила розірвати договір оренди землі від 17 січня 2005 року.

У лютому 2015 року ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, у якому зазначало, що відповідно до договору оренди землі, укладеного між сторонами, ОСОБА_6 передала належну їй земельну ділянку в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції терміном дії 5 років, який у подальшому збільшено до 10 років згідно з додатковим договором. Зазначало, що ОСОБА_6 зобов'язалася не вчиняти дії, які б перешкоджали орендарю користуватися земельною ділянкою (п. 29 договору). На порушення п. 29 вказаного договору ОСОБА_6 на підставі договору від 28 грудня 2012 року передала належну їй земельну ділянку в оренду третій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Авіс-Україна» (далі - ТОВ «Авіс-Україна»). Вказувало, що відповідно до укладеного договору ТОВ «Авіс-Україна» обробляло земельну ділянку ОСОБА_6 протягом 2013-2014 років, а ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» було позбавлено такої можливості, внаслідок чого були порушені права ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», яке понесло збитки внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 у розмірі 13 613 грн 26 коп.

ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» просило розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений із ОСОБА_6, та стягнути з останньої 1 319 грн 81 коп. виплаченої за 2013 рік орендної плати з урахуванням суми переплати та 13 613 грн 26 коп. завданих збитків.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 09 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 та зустрічного позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати у частині відмови у задоволенні її позову, ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог залишити без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині судові рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційних скарг, вважає, що вони мають бути задоволені частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції керувався тим, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, а орендна плата за 2011−2012 роки виплачена із порушенням визначених договором строків, проте у повному обсязі і з урахуванням інфляційних збитків і пені. Факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не свідчить про систематичне невиконання стороною договірних зобов'язань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що факту систематичної несплати орендної плати та невиконання відповідачем обов'язків, передбачених ст. ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі», не встановлено.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», суди керувалися тим, що товариством не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав користування орендованою земельною ділянкою та завдання збитків.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено у ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 24 січня 2000 року належить земельна ділянка, площею 2,72 га, що знаходиться на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 17).

17 січня 2005 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років зі сплатою орендної плати у розмірі 442 грн, що становить 1,5 % від грошової оцінки землі і вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції; договір зареєстровано 18 грудня 2006 року у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» за № 20 (а. с. 10−12).

17 вересня 2010 року між сторонами укладено додатковий договір, за умовами якого пункт 8 договору оренди землі від 17 січня 2005 року викладено у новій редакції, збільшено строк оренди земельної ділянки до 10 років та визначено орендну плату в розмірі 1 147 грн 59 коп. за рік (а. с. 15).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Так, п. 12 договору оренди землі, укладеного між сторонами, встановлено, що орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, тобто до 30 грудня кожного року дії договору оренди землі.

Орендна плата за 2011-2012 роки була сплачена лише 30 грудня 2013 року, тобто в указаний період орендар не платив орендну плату, чим порушив умови договору оренди (а. с. 49).

При цьому несвоєчасна сплата означає несплату певної суми грошових коштів у певний строк, зокрема, в даному випадку, у строк, передбачений договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що спірні правовідносини передбачають систематичну несплату орендної плати як підставу для розірвання договору оренди.

Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди на зазначені вище обставини справи уваги не звернули; не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; не надали належного правового обґрунтування та оцінки п. 12 договору оренди землі; не врахували наявність вини відповідача у порушенні зобов'язання щодо сплати орендної плати за 2011-2012 роки та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди землі.

Крім того, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди не перевірили та належним чином не спростували тверджень ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про передачу ОСОБА_6 земельної ділянки, що є предметом договору, для використання та оброблення ТОВ «Авіас-Україна» протягом 2013-2014 роки, не взяли до уваги те, що договір оренди землі у встановленому порядку не розірваний (не припинений), а згідно зі ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватись орендованою земельною ділянкою, та дійшли передчасного висновку про недоведеність позову.

Враховуючи, що судами не встановлені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, при ухваленні судових рішень неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» та представника ОСОБА_6; ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 09 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік