АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

22 грудня 2017 року суддя Апеляційного суду м. Києва Музичко С.Г., вирішуючи питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку Валендюка ВладиславаСергійовича про стягнення пені за договором депозитного вкладу в порядку захисту прав споживачів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку Валендюка Владислава Сергійовича про стягнення пені за договором депозитного вкладу в порядку захисту прав споживачів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 06.12.2017 року апеляційна скарга залишена без руху для усунення виявлених в ній недоліків, а саме: апелянту необхідно було надати оригінал квитанції про сплату судового збору протягом п'яти днів з моменту отримання копії даної ухвали.

18.12.2017 року позивач звернувся до суду із заявою про усунення недоліків, в якій зазначено, що на час подання позовної заяви позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п..п. 7, 17 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», редакція якої діяла на момент звернення до суду із позовною заявою, а тому він звільнений від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Одночасно звертаю увагу позивача, що діючий Закон України «Про судовий збір» не передбачає звільнення споживача від сплати судового збору при зверненні до суду.

Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, положення якого не тільки передбачають необхідність сплати судового збору, а також встановлюють порядок та способи оплати судового збору, його розмір, визначають платників судового збору та об'єкти справлення судового збору, а також встановлюють підстави звільнення від сплати судового збору.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3 та 5 Закону України «Про судовий збір», які не передбачають звільнення від сплати судового збору споживачів.

Згідно частин 3 та 4 статті 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Такої судової практики дотримується і Верховний Суд України, який відповідно до Конституції України, є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції.

Дійсно частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Аналізуючи норму частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у її системному зв'язку з положеннями статей 1 - 6 Закону № 3674-УІ, зокрема статті п'ятої зазначеного закону в редакції Закону № 484-УІІІ, слід дійти до висновку, що споживач, право якого порушене і який у зв'язку саме з цим подає позов, відповідно до статті 22 Закону № 3674-УІ, звільняється від сплати судового збору за подання саме позовної заяви до суду першої інстанції, та має обов'язок щодо сплати судового збору при вчинені відповідних дій у всіх інших судових інстанціях та у Верховному Суді України.

Такої судової практики дотримується і Верховний Суд України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-185цс17, який відповідно до Конституції України, є найвищим судовим органом.

Виходячи з того, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» на час подання даної апеляційної скарги не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, правових підстав для звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги на рішення суду не має.

Таким чином, подана апеляційна скарга не відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір», так як до неї не доданий документ про оплату судового збору.

При цьому, посилання позивача на постанови Верховного Суду України від 30.06.2015 року №21-598а15, від 30.06.2015 року №21-1090а15, від 16.02.2016 року №21-3629а15, є неправомірними, оскільки предметом позову цих справах є оскарження рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що не стосується даної справи.

Таким чином, виявлені в апеляційній скарзі і зазначені в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 06.12.2017 року недоліки апелянтом в термін, визначений ухвалою не усунуті.

Відповідно до ч.2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Положеннями ч.3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно визнати неподаною та повернути.

При цьому, роз'ясняю апелянту, що він не позбавлений можливості повторно звернутися до суду з апеляційною скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст. 185, 356, 357 ЦПК України, суддя,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року визнати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: