провадження № 2/243/1630/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Останькович А.О.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору №б/н від 01.02.2013 року, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 6 800 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, відповідач належним чином не виконувала зобовязання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 28.02.2017 року у сумі 50 480 грн. 26 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5 004 грн. 99 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 39 358 грн. 22 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 237 грн. 04 коп., а також штрафів відповідно до умов та правил надання банківських послуг 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 2 380 грн. 01 коп. (процентна складова). У звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності №7372-К-О від 27.12.2016 року (а.с.60), підтримав позовні вимоги у повному обсязі, додатково зазначив, що 01.02.2013 року ОСОБА_2 було підписано Анкету-Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором банківського обслуговування, а підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобовязуються виконувати умови, викладені в умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах банку договорі банківського обслуговування в цілому. Зауважив, що дану позовну заяву подано до суду в межах строку позовної давності, оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 15.04.2014 року в сумі 170,00 грн., крім того строк дії кредитної картки ОСОБА_2 до 31.07.2017 року, а перебіг позовної давності починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Вказав, що при підписанні кредитного договору сторони чітко та добровільно обумовили обсяг взаємних прав та обовязків, одночасно встановив рівень відповідальності та порядок дій у разі порушення норм договору. ОСОБА_2 не зверталася до банку з метою списання штрафних санкцій, у звязку з чим наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на загальну позовну давність три роки, які сплили 01.02.2016 року. Крім того, вказала, що ПАТ КБ «ПриватБанк» неправомірно завищив суму нарахованих їй процентів за користування кредитом та суму штрафних санкцій, при цьому надавши незрозумілі та необґрунтовані розрахунки заборгованості. Щодо штрафних санкцій зазначила, що відповідно до ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, банк взагалі не мав права нараховувати їй штрафні санкції та відповідно до ст. 258 ЦПК України, строк спеціальної позовної давності тривалістю у один рік також сплинув, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Також зауважила, що вона ніякого письмового договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладала, що є порушенням законодавства, а отже договір з банком у вигляді анкети-заявки є нікчемним, що також є підставою для відмови у позові.

Дослідивши подані сторонами документи, заслухавши представника позивача та відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №б/н від 01.02.2013 року (а.с.5-31), відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 6 800 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідність до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Вирішуючи питання стосовно форми кредитного договору (визнання його недійсним з підстав нікчемності) та відсутності належної інформації споживача про умови кредитування та сукупно вартість кредиту, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

За положеннями частини пятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Відповідно до частини 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частина 1 ст. 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі Правила), банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обовязок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Спірним кредитним договором передбачено порядок визначення розміру процентів.

ОСОБА_4 нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами ОСОБА_4», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.11.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Згідно п.2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову.

Так, відповідно до Розділу 1 Загальних положень та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача ОСОБА_4 публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг, тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам.

Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використовування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту ( п.1.1.2.7 Умов).

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої ОСОБА_4 долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У анкеті-заяві, підписаною ОСОБА_2 від 01.02.2013 року (а.с.5), зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобовязуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку-Договорі банківського обслуговування в цілому. Таким чином, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті ОСОБА_4 складають Договір про надання банківських послуг. Укладення договору таким чином законодавству України не суперечить.

Таким чином, укладаючи кредитний договір, сторони домовились, про розрахунок процентів за кредитом, строком виплати, при цьому сторони висловили свою згоду щодо передбаченої договором процентної ставки.

Отже, виходячи з умов кредитного договору розмір процентної ставки передбачений умовами кредитного договору, тому посилання позивача на недобросовісність, несправедливість та порушення принципу розумності необґрунтовані, крім того, підстав для визнання нікчемним даного договору немає.

Аналогічні правова позиція висловлена в рішення ВСУ Україні 07.10.2015 року №6-1295цс15 (1).

Аналізуючи наведене, в сукупності встановлених у справі обставин, суд вважає, що позивачем доведений факт укладання кредитного договору між позивачем та відповідачем та факт не виконання відповідачем в повному обсязі своїх зобов'язань за договором. В свою чергу, доводи відповідача про нікчемність кредитного договору, у звязку з його формою, та неправомірно завищену суму нарахованих процентів за користування кредитом є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких доказів на спростування факту отримання та використання нею грошових коштів за допомогою платіжної картки про яку зазначає ПАТ КБ «ПриватБанк», суду не надано. Кредитний договір укладено у письмовій формі, між сторонами здійснені всі необхідні дії, що спрямовані на набуття, припинення або зміну цивільних прав і обов'язків, що відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, свідчить про вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, Умови, Правила та Тарифи, з якими відповідач ознайомлена про що свідчить її підпис в заяві, на спростування чого відповідачем не надано належних та допустимих доказів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.02.2013 року за відповідачем станом на 28.02.2017 року наявна заборгованість у сумі 50 480 грн. 26 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5 004 грн. 99 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 39 358 грн. 22 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 237 грн. 04 коп., а також штрафів відповідно до умов та правил надання банківських послуг 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 2 380 грн. 01 коп. (процентна складова) (а.с.4).

В судовому засіданні дійсно встановлено, що відповідачем були порушені умови договору. Проте, суд вважає, що позивачу слід відмовити в частині позову, а саме заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 237 грн. 04 коп. та штрафів відповідно до умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 2 380 грн. 01 коп. (процентна складова), оскільки відповідно до ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року з населених пунктів визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де провадилась антитерористична операція.

ОСОБА_2 проживає та зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.32), яке згідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відноситься до таких населених пунктів (п.п.23 п.1 Переліку).

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про необхідність застосування ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, щодо нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики на час проведення антитерористичної операції та вважає, що стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає сума заборгованості за кредитом у розмірі 5 004 грн. 99 коп. та сума заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 39 358 грн. 22 коп.

Розвязуючи вимоги відповідача щодо застосування позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу.

Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом.

Відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку ОСОБА_2, останній платіж було здійснено 15.04.2014 року в сумі 170,00 грн. (а.с.56-58). Крім того, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти за договором б/н від 01.02.2013 року строк дії кредитної картки ОСОБА_2 зазначений до 31.07.2017 року (а.с.55).

Враховуючи викладене, суд немає підстав для застосування позовної давності за даним позовом у звязку з відсутністю підстав.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму судових витрат, а саме судового збору у розмірі 1 406 грн. 12 коп., що пропорційна сумі задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 10,11,88, 209,212,214-215,218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526,527,530, 1048, 1049,1050, 1054 ЦК України, ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: 84116, АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.02.2013 року, станом на 28.02.2017 року у сумі 44 363 грн. 21 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5 004 грн. 99 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 39 358 грн. 22 коп., а також судовий збір в сумі 1 406 грн. 12 коп. на р/р 3111, , МФО №305299.

В задоволенні решти частини позовних вимог ПАТ КБ Приватбанк відмовити, у звязку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_5