Справа № 755/2284/17
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Адмірал-Будінвест» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04 липня 2014 року у справі № 380-14,-

встановив:

ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду міста Києва 02.02.2017 року подані заяви про поновлення пропущеного строку на оскарження рішення третейського суду та скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04 липня 2014 року у справі № 380-14.

Вимоги заяв мотивує тим, що 04.07.2014 року при оголошенні спірного рішення він присутнім не був, копію рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у встановленому регламентом порядку не отримував, про факт існування рішення третейського суду дізнався випадково 16.11.2016 року з рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.11.2014 року яке розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Про день, час та місце розгляду справи Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків він належним чином не повідомлявся, повісток та повідомлень не отримував, а тому не мав можливості в повній мірі скористатися своїми правами та обов'язками.

В листопаді 2016 року ним до Дніпровського районного суду м. Києва була подана заява про скасування рішення третейського суду від 04.04.2014 року.

В січні 2017 року отримав ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2016 року, відповідно якої його заяву визнано неподаною та повернуто заявникові.

Для усунення обставин, що перешкоджали розгляду заяви він звертався до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків для отримання належним чином завіреної копії рішення, яку отримав лише 31.01.2017 року.

Зазначає, що рішення третейського суду є незаконним і підлягає скасуванню з тих підстав, що третейський суд постановив рішення у справі, яка йому не підвідомча, відповідно до положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки спір виник щодо заборгованості за споживчим кредитом, тому на ці правовідносини поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Заявник в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в заяві вказав, що вимоги заяви підтримує та просить її задовольнити.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з'явилися, будучи належним повідомлені про день, час та місце розгляду, про причини неявки суд повідомлено не було.

Представником ПАТ «Укрсоцбанк» суду подані заперечення на заяву з проханням відмовити у задоволенні вимог у зв'язку з їх безпідставністю та порушенням визначених законом строків оскарження рішення третейського суду.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, про час і місце розгляду справи про оскарження рішення третейського суду повідомляються особи, які беруть участь у справі. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та витребувані судом матеріали третейської справи, суд приходить до наступного висновку.

За заявленими вимогами ОСОБА_1 просить поновити строк оскарження рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 липня 2014 року постановленого у справі № 380-14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ТОВ «Адмірал-Будінвест» про стягнення боргу, посилаючись на те, що про розгляд третейським судом справи він не повідомлявся, копію рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у встановленому регламентом порядку не отримував, про факт існування рішення третейського суду дізнався випадково 16.11.2016 року з рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.11.2014 року яке розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Із заявою про оскарження рішення третейського суду ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва 02.02.2017 року, про що свідчить поштовий штемпель на конверті (а.с. 19).

За вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 389-1 ЦПК України, заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом. Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Судом були витребувані матеріали третейської справи № 380/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ТОВ «Адмірал-Будінвест» про стягнення боргу у якій наявні поштові конверти на ім'я ОСОБА_1, які повернуті без вручення з поштовими відмітками за закінченням терміну зберігання, у тому числі від 28.08.2014 року яким ОСОБА_1 надсилалося рішення третейського суду за адресою АДРЕСА_1, який повернувся із відміткою про непроживання отримувача за вказаною адресою.

Вказана адреса була зазначена у позовній заяві ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ТОВ «Адмірал-Будінвест» про стягнення заборгованості, яка була подана на розгляд до третейського суду.

Як убачається із заяви ОСОБА_1 про надання копії рішення третейського суду від 17.01.2017 року, адресою його проживання є АДРЕСА_2, яка також зазначена у кредитному договорі № 2007/13-2.06/133 від 07.03.2007 року та договорі поруки № 07-15/219 від 07.03.2007 року.

На заяву ОСОБА_1 копія спірного рішення третейського суду булла надіслана Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків листом від 27.01.2017 року за вих. № 58, який був отриманий заявником 06.01.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Отже, з урахуванням викладеного, з пояснень заявника, про порушення свого права він дізнався 16.11.2016 року, у зв'язку з чим, відповідно вимог ч. 2 ст. 389-1 ЦПК України, останнім днем звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду є 16.02.2017 року, а отже строк звернення до суду заявником пропущено не було.

Судом встановлено, що Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової,15, у складі третейського судді Білокінь Ю.М. 04 липня 2014 року у справі № 380-14 ухвалене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ТОВ «Адмірал-Будінвест» про стягнення боргу задоволено. Даним рішенням стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором кредиту № 2007/13-2.06/133 від 07 березня 2007 року у розмірі 3 757 883,93 грн. та із кожного з відповідачів третейський збір в сумі 12 750,00 грн.

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Заявник, просить скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що справа не підвідомча третейському суду відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки він є споживачем послуг банку та спір виник щодо заборгованості за кредитом.

З матеріалів справи убачається, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 липня 2014 року у справі № 380-14 постановлене на підставі укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 2007/13-2.06/133 від 07 березня 2007 року, а також на підставі договору поруки № 07-15/219 від 07 березня 2007 року, укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ТОВ «Адмірал-Будінвест».

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як убачається із укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 2007/13-2.06/133 від 07 березня 2007 року, його предметом є надання банком позичальнику кредиту у розмірі 200 580 дол. США для фінансування інвестування житла, отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Третейська угода щодо розгляду спорів, пов'язаних з виконанням умов кредитного договору безпосередньо у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків викладена сторонами у п. 6.2. договору кредиту № 2007/13-2.06/133 від 07 березня 2007 року.

При цьому суд враховує наступні обставини.

Відповідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 р., дія пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04 липня 2014 року по справі № 380-14 є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у частині позичальника ОСОБА_1, оскільки відносини, які виникли між заявником та банком і були предметом розгляду у третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору, а враховуючи той факт, що на момент винесення рішення третейського суду від 04.07.2014 року діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду стосовно заявника не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року, винесеної у справі № 6-856цс15 про перегляд судового рішення за заявою фізичної особи про скасування рішення постійно діючого третейського суду, яка прийнята за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах, якою заяву задоволено.

При ухваленні вищевказаної постанови Верховного Суду України від 02.09.2015 року, Верховний Суд України виклав наступну правову позицію:

«Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», про скасування якого просив ОСОБА_8, ухвалено 26 грудня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Суди, розглядаючи заяву ОСОБА_8 на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_8 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, суд також приймає до уваги наступні обставини.

Відповідно до умов кредитного договору № 2007/13-2.06/133 від 07 березня 2007 року, грошові кошти АКБСР «Укрсоцбанк» позичальнику ОСОБА_1 надавав у іноземній валюті, а саме 200 580 дол. США.

Верховним Судом України у справі № 6-831цс14 при прийнятті постанови від 21.10.2015 року викладена правова позиція, якою визначено, що за змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами».

Також правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Ще Верховним Судом України викладена правова позиція при прийнятті постанови від 27.01.2016 року у справі № 6-2712цс15 де вказано про те, що системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Незалежно від предмета й підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням зазначеного вимоги заяви підлягають задоволенню частково, а саме спірне рішення третейського суду слід скасувати у частині заявлених вимог до відповідача ОСОБА_1 на підставі вищенаведеної норми п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, оскільки справа, у якій прийняте рішення третейського суду щодо позичальника за кредитним договором не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь заявника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 320 грн. (а.с. 18).

Керуючись ст. ст. 3, 88, 360-7, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Адмірал-Будінвест» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04 липня 2014 року у справі № 380-14 задовольнити частково.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 липня 2014 року у справі № 380-14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Адмірал-Будінвест» про стягнення боргу скасувати у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 3 757 883 грн. 93 коп. та витрат пов'язаних з вирішенням спору третейським судом у розмірі 12 750 грн. 00 коп.

У решті вимог заяви відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя