АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2479/17 Головуючий 1-ї інстанції - Бобко Т.В.
Справа № 2-781/11 Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Костенко Т.М.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2011 року та на додаткове рішення від 07 березня 2012 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика» (надалі - ПАТ «Банк «Таврика» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (відповідач-1), ОСОБА_2.(відповідач-2), в якому просили: 1.стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 26.02.2008року в сумі 43 254,95дол. США, що в перерахунку на національну валюту України по курсу НБУ станом на 21.12.2010р. (1,00дол.США=7,9635грн.) становить - 344 460,79грн., і складається: 37 760,00дол. США - заборгованість за кредитом, що в гривневому еквіваленті складає 300 701,76грн.; 4 059,49дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, що в гривневому еквіваленті складає 32 327,75грн.; 1 435,46дол.США - пені, що в гривневому еквіваленті складає 11 431,29грн., за рахунок належного відповідачу-1 майна, коштів та інших активів, що належить йому на праві власності та на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України, а також за рахунок заставного майна, що належить відповідачу-2, а саме трьохкімнатної квартири, загальною площею 64,49кв.м., розташованої за адресою: м. Харків, Салтівське шосе №250-А, кв.157; 2.стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, які складаються зі сплати державного мита в розмірі 1 700,00грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 26.02.2008року між ПАТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №21/08-ВФЛ (надалі - кредитний договір), згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 40 000,00дол. США на, зі сплатою 13,5% (відсотків) річних за користуванням кредитом, строком з 26 лютого 2008 року до 24 лютого 2011 року на поточні потреби. У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 26.02.2008року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку Банку передано квартиру №157 у будинку №250-А, розташованому по Салтівському шосе в м. Харкові. Банк виконав взяті на себе зобов'язання, надавши позичальнику кредитні кошти у вищеназваному розмірі, проте останній взяті на себе зобов'язання виконував не належним чином, у зв'язку з чим станом на 21.12.2010року виникла вищевказана заборгованість.

В судове засідання суду першої інстанції представник позивача ПАТ «Банк «Таврика» - Безугла Л.Е. не з'явилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує і просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, справу просила розглядати у її відсутність.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2011 року позов ПАТ «Банк «Таврика» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Таврика» заборгованість за кредитним договором №12/08-ВФЛ від 26.02.2011року в сумі 344 460,79грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Таврика» судові витрати в сумі 910,00грн. - з кожного.

Додатковим рішенням цього ж суду від 07 березня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Таврика» заборгованість за кредитним договором №12/08-ВФЛ від 26.02.2011року в сумі 344 460,79грн. за рахунок заставного майна згідно договору іпотеки від 26.02.008року - трикімнатної квартири загальною площею 64,40кв., житловою площею 43,08кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2017року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ПАТ «Банк «Таврика» відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ «Банк «Таврика», суд виходив з доведеності позовних вимог та наявності підстав, передбачених ст.ст. 575, 589 ЦК України, ст.ст. 35, 37 Закону «Про іпотеку» для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за рахунок заставного - іпотечного майна.

Проте, погодитися з таким висновком не можна, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону.

Судовим розглядом встановлено, що 26 лютого 2008 року між Акціонерним банком «Таврика» (після зміни найменування - ПАТ «Банк «Таврика») та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №12/08-ВФЛ, згідно до умов якого Банк надав відкличну не відновлювальну кредитну лінію з лімітом 40 000,00дол. США строком з 26.02.2008р. до 25.02.2011р. на поточні потреби, зі сплатою 13,5% (процентів) річних від суми наданого кредиту. Погашення кредиту здійснюється позичальником до 25.02.2010р. - погашення - 40% кредиту, до 25.02.2011р. - погашення 60% кредиту.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 26.02.2008р. між АК «Таврика» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є - трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1. Договір іпотеки посвідчено Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Некрасовою Н.А. за реєстровим №303.

Відповідач ОСОБА_2 - є майновим поручителем, а тому відповідає перед Банком в межах вартості наданого нею в іпотеку майна.

Згідно заяви на видачу готівки №87 від 26.02.2008р. відповідачем ОСОБА_1 були отримані кредитні кошти у розмірі 40 000,00дол. США.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як свідчать матеріали справи Банк виконав взяті на себе зобов'язання, надавши відповідачу-1 обумовлені в договорі кредиту кошти, але позичальник ОСОБА_1 погашення кредитних сум відповідно встановленого графіку не проводив, відсотки за користування кредитними коштами сплачував не регулярно, у зв'язку з чим станом на 21.12.2010р. виникла заборгованість на суму - 43 254,95дол. США, що в перерахунку на національну валюту України по курсу НБУ (1,00дол.США=7,9635грн.) становить - 344 460,79грн., та складається: 37 760,00дол. США - заборгованість за кредитом, що в гривневому еквіваленті складає 300 701,76грн.; 4 059,49дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, що в гривневому еквіваленті складає 32 327,75грн.; 1 435,46дол.США - пені, що в гривневому еквіваленті складає 11 431,29грн.;

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 2.2.6 кредитного договору передбачено право позивача достроково стягнути з відповідача-1 всю суму заборгованості за кредитним договором, в т.ч. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки при порушення позичальником будь-яких умов кредитного договору, зокрема при одноразовому простроченні сплати відсотків.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом позичальник зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла на період прострочки.

З матеріалів справи вбачається, що Банком на адресу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово рекомендованою кореспонденцією надсилався лист-вимога про необхідність усунути порушення умов кредитного договору щодо погашення кредиту та сплати відсотків, а також про наслідки невиконання цих вимог, а саме про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.21-26).

Доказів про виконання відповідачами грошового зобов'язання за кредитним договором матеріали справи не містять.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленого цим актом.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним засобом, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативних наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Згідно з ч.1 ст.33 Закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші, встановлені цим Законом, способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ст.37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону).

Також, згідно роз'яснень, які містяться у п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, з урахуванням положень ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

За таких обставин не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Такий висновок узгоджуються також з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 11 грудня 2013 року по справі №6- 124цс13, яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальною юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.08.2011р. із вказаними приписами та роз'ясненнями не узгоджується.

Ухвалюючи додаткове рішення від 07.03.2012року та вказуючи у ньому про стягнення заборгованості за рахунок іпотечного майна, суд не виконав приписи ст.39 Закону України «Про іпотеку», т.я. в рішенні не вказав спосіб реалізації предмета іпотеки (шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст..38 цього Закону, а також початкову ціну реалізації заставленого майна.

Оскільки в іпотеку Банку передавалась квартира, що належала одноособово відповідачу ОСОБА_2, тому ухвалення рішення про солідарне стягнення заборгованості за рахунок такого майна суперечить приписам ст.543 ЦК України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції від 07.03.2012р. підлягає скасуванню, а заочне рішення від 02.08.2011р. зміні в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості.

Згідно п.п.1),4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.1),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2011 року змінити: у частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Таврика» заборгованості за кредитним договором №12/08-ВФЛ від 26.02.2011року в сумі 344 460,79грн. та судових витрат в сумі 910,00грн. з кожного скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» заборгованість за кредитним договором №12/08-ВФЛ від 26.02.2011року в сумі 344 460,79грн. та судові витрати в розмірі 1 820,00грн.

Додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.03.2012року - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -