Провадження № 2/522/9693/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі головуючого судді Бойчука А.Ю.

при секретарі Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації, висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації, висновку служби у справах дітей Одеської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради, та згідно уточненої позовної заяви просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації від 31.08.2017 року про визначення способів участі громадянина ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати незаконним та скасувати Висновок № 01-11/1478 від 08.09.2017 року органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації про визначення способів участі громадянина ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати незаконним та скасувати Висновок № 5167 від 21.07.2017 року Служби у справах дітей Одеської міської ради про визначення способів участі у вихованні ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31.08.2017 р. на засіданні Ради опіки та піклування Приморської районної адміністрації розглядалося питання визначення способу участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 ,яке відбулося за відсутністю матері ОСОБА_1 її представника ОСОБА_4 (яка на той час перебувала на лікарняному) було розглянуто, разом з висновком служби у справах дітей та винесено рішення Приморської районної адміністрації за відсутністю характеристик матері, довідок із медичних установ, пояснень, що мають істотне значення для вирішення питання порядку спілкування з малолітнім сином ОСОБА_3

Позивач зазначила, що була позбавлена можливості скористатися правовою допомогою, надати необхідні документи та пояснення на засіданні ради опіки та піклування Приморської районної адміністрації щодо питання визначення способів участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3, що відбулось 31.08.2017 р. всупереч чинному законодавству України. Проаналізувавши норми діючого законодавства України та враховуючи наведені обставини ОСОБА_1 вважає рішення органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації, висновок Служби у справах дітей Одеської міської ради винесені при не повному дослідженні всіх обставин справи однобоко, не враховуючи інтереси дитини та позивача, отже вказані висновки та рішення є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до наданих 12.12.2017 року заперечень, відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Мотивуючи тим, що висновок було винесено правомірно та на підставі чинного законодавства України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_6 у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши наведені в позові доводи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у щлюбі, який було розірвано Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області від 14 червня 2016 року.

ОСОБА_2 шлюбу мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До служби у справах дітей Одеської міської ради звернувся ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 «Г», кв. 296.з проханням визначити способи участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який ніде не зареєстрований та проживає разом з матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

За заявою батька дитини, ОСОБА_2, мати дитини - ОСОБА_1, перешкоджає йому спілкуватися з малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Тому батько просив встановити його часи спілкування з дитиною таким чином: кожна неділя, понеділок та вівторок з ночівлею по місцю проживання батька.

Мати дитини не заперечує зустрічам батька з малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак іншим шляхом а саме: кожну пятницю з 12 години до 17 години у суботу з 13 години до 17 години в присутності матері.

Висновок та пакет документів служби в справах дітей Одеської міської ради про визначення способів участі у вихованні ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, надійшли до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради 04.08.2017 року.

Питання визначення способів участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3, 23,04.2014 року народження, розглядалось на засіданні ради опіки та піклування, яке відбулось 10.08.2017 року, але було перенесено на чергове засідання, у звязку з неявкою матері, ОСОБА_1.

Листом від 15.08.2017 року № 01-11/1478, матері малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, було направлено запрошення на чергове засідання ради опіки та піклування та попереджено, що у разі її відсутності без поважних причин або ненаданої письмової заяви, питання буде розглянуто без позивача.

На засіданні ради опіки та піклування, яке відбулось 31.08.2017р., питання розглядалось за участю батька, ОСОБА_2. ОСОБА_1, на засідання ради опіки та піклування не зявилась та подала заяву про перенесенні розгляду справи, у звязку з хворобою представника від 29.08.2017 року.

Члени ради опіки та піклування одноголосно вирішили продовжити розгляд справи, спираючись на те, що мати малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 про засідання ради опіки та піклування була неодноразово повідомлена.

На підставі документів та проекту висновку від 08.09.2017 року № 01-11/1478, наданих службою у справах дітей Одеської міської ради, радою опіки та піклування було вирішено: зобовязати гр. ОСОБА_1 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_2, у вихованні малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначити способи участі ОСОБА_2 у «вихованні малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з сином, кожну неділю з 12.00 годин до вівторка 12.00 годин, без присутності матері, а також дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків.

Відповідно до п:73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р, № 866, для розвязання спору, що виник, між батьками щодо визначення порядку участі у вихованні дитини, працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоровя дитини и та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений нормами СК України. Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України.

Статтею 153 СК України передбачено ,що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 155 СК України передбачено ,що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 157 СК України передбачено ,що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч.1 ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, інших обставин, що мають істотне значення, у тому числі психічного здоров'я одного з них, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону суд вважає, що позивач не надала доказів щодо порушення її прав при прийнятті оспорюваного рішення органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації від 31.08.2017 року, висновку № 01-11/1478 від 08.09.2017 року органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації та висновку № 5167 від 21.07.2017 року Служби у справах дітей Одеської міської ради, або невідповідності їх вимогам законодавства.

Суд критично ставиться на посилання позивача, що вона була позбавлена можливості скористатися правовою допомогою, надати необхідні документи та пояснення на засіданні ради опіки та піклування Приморської районної адміністрації щодо питання визначення способів участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3, що відбулось 31.08.2017 р, оскільки Листом від 15.08.2017 року № 01-11/1478, ОСОБА_1, було направлено запрошення на чергове засідання ради опіки та піклування та попереджено, що у разі її відсутності без поважних причин або ненаданої письмової заяви, питання буде розглянуто без неї.

Крім того, судом встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач намагався спілкуватися зі своїм малолітнім сином, однак у сторін по справі виникають труднощі в досягненні згоди на спілкування з дитиною. Враховуючи що законом батьком у рівній мірі з матір'ю гарантоване право на особисте спілкування з дитиною, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Отже, суд вважає, з урахуванням висновків Комісії, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини.

Вирішуючи позов, суд відзначає як позитивний аспект наміри кожної з сторін створити найкращі умови для розвитку та вихованні дитини, разом з тим такі умови не можливі без атмосфери взаєморозуміння та толерантності у підході до реалізації прав кожного з батьків на спілкування та вихованні при виникненні різних життєвих обставин та врахування при цьому першочергово інтереси дитини.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема батько зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір'ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування відповідача з дитиною виключно за домовленістю з позивачем та у його присутності, може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач має гарантоване законом, рівне з матір'ю дитини, право на спілкування зі своєю дитиною та право на його виховання, а позивач не вправі перешкоджати йому в цьому, у звязку з чим вважає рішення органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації від 31.08.2017 року про визначення способів участі громадянина ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1; Висновок № 01-11/1478 від 08.09.2017 року органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації про визначення способів участі громадянина ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1; та Висновок № 5167 від 21.07.2017 року Служби у справах дітей Одеської міської ради про визначення способів участі у вихованні ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - правомірними.

Керуючись: ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації, висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації, висновку служби у справах дітей Одеської міської ради відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до п. п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: А.Ю. Бойчук