Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/630/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Пономаренко Л.Е.
Провадження № 22-ц/778/1879/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про розірвання кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 30.01.2008 року між АБ «АвтоЗаЗбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 50 000грн. З кінцевим строком повернення 26 січня 2018 року.

21 липня 2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК», який є правонаступником АБ «АвтоЗазбанк», та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено договір факторингу, за умовами якого до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 11.01.2016 року має прострочену заборгованість в сумі 82 950 грн. 62 коп.

Враховуючи вищевикладене просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму боргу за кредитним договором в сумі 82 950,06 грн. та судовий збір.

В лютому 2017 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позовну заяву до ТОВ «Кредитні ініціативи», про розірвання кредитного договору.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 21.07.2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК» який нібито є правонаступником ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу та договір про передачу прав за іпотечними договорами, за якими нібито відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором відповідно, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Зазначає, що ухвалення рішення про повернення лише однієї сторони в договорі в первісний стан шляхом дострокового стягнення кредитних коштів має дискримінаційний, характер, є несправедливим вирішенням договірних відносин.

Крім цього, необхідність розірвання кредитного договору повязує зі зміною економічних умов у країні, що в свою чергу призвело до зниження його доходів, погіршення матеріального становища.

Враховуючи вищенаведене просив суд розірвати кредитний договір від 30.01.2008 року укладений між ним та АБ «АвтоЗаЗбанк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру», право вимоги за яким відступлено за договором факторингу від 21.07.2014 року, укладеним між ПАТ «НЕОС БАНК» та ТОВ «Кредитні ініціативи», судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2017 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 30.01.2008 року у розмірі 82950, 06 грн. та судовий збір у сумі 1378грн. 00 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про розірвання кредитного договору залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення заборгованості.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи,порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи 30.01.2008 року АБ «АвтоЗАЗбанк» (правонаступник - ПАТ «НЕОС БАНК») (надалі за текстом - Банк) та ОСОБА_3 (надалі за текстом Відповідач), укладено Кредитний договір № 6-К/08, з подальшим внесення змін та доповнень, (надалі за текстом - Кредитний договір.

Відповідно до умов вищевказаного Договору, Позивач (за Договором - Кредитор) зобов'язується відкрити Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредитну лінію на поточні потреби у сумі 50 000,00 гривень строком 30 січня 2008 року по 26 січня 2018 року зі сплатою 19% річних з погашенням згідно графіка.

Пізніше, 26.01.2009 року, між сторонами було укладено додаткову угоду №1. Процентна ставка з 26.01.2009 року становить 21%.

Відповідно до умов Договору, Відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Графіком погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, відкривши Відповідачеві кредитну лінію у сумі 50 000,00 гривень. Використання кредитної лінії підтверджується виписками по рахунках.

В подальшому 21.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства «БАНК КІПРУ», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.п.2.1, 2.2. Договору Клієнт ПАТ «НЕОС БАНК» відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої Права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору Прав Вимоги Заборгованості від Боржників, всі гарантії, надані Боржниками щодо заборгованостей стають дійсними для Фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувана за договором № 6-К/08 від 30.01.2008 р. позичальником згідно якого є ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції пославшись на порушення умов Договору Відповідачем та не виконання своїх зобов'язань належним чином стягнув прострочену заборгованість станом на 11.01.2016 року , а саме: за кредитом - 36 656,00 грн., за відсотками - 32 483,56 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. розмір неустойки становить: пеня за останні 12 місяців 13 810,50 гривень.

З такими висновками суду в цієї частині судова колегія погодитися не може.

На арк.. справи 121 том 1 міститься вимога Банку від 16.06.2011 року до відповідача про дострокове повернення кредитних ресурсів, де зазначено що у разі невиконання заявлених у цьому листі вимог у повному обсязі, Банк має право відповідно до п. 2.3.3 Кредитного договору та cm. 1050 Цивільного кодексу України, достроково стягнути раніше наданий кредит, проценти за ним та штрафні санкції, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому Іпотечним договором та законодавством України або ж іншим способом захищати свої права.

Згідно з п. 2.3.3 кредитного договору, Банк мас право: Розірвати договір та достроково стягнути раніше наданий кредит, проценти за ними та можливі штрафні санкції, в тому числі і шляхом звернення стягнення на забезпечення в разі погіршення фінансового стану Позичальника, затримок погашення кредиту та сплати процентів, ухилення від контролю з боку Банку, погіршення стану заставленого майна, а також: у разі, якщо наданий кредит буде з різних обставин незабезпеченим.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Таким чином, у зв'язку з невиконанням вказаної вимоги, строк виконання зобов'язань за кредитним договором настав 16.07.2011 на 30 день після отримання позичальником вимоги та її невиконання.

Оскільки право кредитора на стягнення всієї суми кредиту було порушене Позичальником з 16.07.2011, то перебіг строку позовної давності почався з 16.07.2011 та закінчився 16.07.2014.

Позиція, за якою позовна давність починає свій перебіг з моменту отримання вимоги про дострокове повернення кредиту чи закінчення строку на добровільне її виконання підтверджена Постановами ВС України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-225І цс 16 , від 01 липня 2015 року, від 29 жовтня 2014 року у

справі № 6-169цс14 де зазначено « Отже, виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України днем настання виконання основного зобов 'язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу наданого банком у вимозі строку для добровільного виконання зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогою про повернення кредиту», а отже, згідно з ст. 266 ЦК України, і за вимогами про повернення кредиту, і за вимогами про сплату відсотків та неустойки починає свій відлік після збігу строку, встановленого у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до Постанови ВСУ від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15 предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Згідно з ст. 360-7 ЦПК України, позиція ВСУ є обов'язковою для судів України.

Таким чином, строк основного зобов'язання настав 16.07.2011 року через 30 днів після отримання позичальником вимоги від 16.06.2011, тому кредитор за вказаним договором мав обов'язок захистити своє порушене право в трирічний строк, а саме до 16.07.2014 звернутися з захистом свого порушеного права, в тому числі до суду, проте звернувся лише 28.01.2016.

Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 09.11.2016 у справі № 6-1457цс16, за якою: «Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Заява відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності під час розгляду справи районним судом мітиться на арк. справи 114-117 том 1.

Згідно до ч. 3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином суд першої інстанції мав правові підстави для відмови у позові в частині стягнення заборгованості у відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України.

Що стосується зустрічних позовних вимог,то згідно положень статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 2ст. 651 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Пункти 15,16 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» вказують на те, що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Судова колегія погоджується з висновками суду в цієї частині відносно того, що позивачем не доведено наявності одночасно всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та матеріалам справи ,доказам по справі дана неналежна оцінка і тому судове рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача сум заборгованості з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цієї частині.

В інший частині рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи і повинно залишатися в силі.

Керуючись ст. ст.307,309,317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2017 року у цій справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором від 30.01.2008 року у розмірі 82950, 06 грн. та судового збору у сумі 1378грн. 00 коп. та ухвалити в цієї частині нове рішення, за яким :

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

В інший частині рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: