Справа № 2/331/90/17
№ 331/8838/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2017 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

за участю секретарі Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 Юрієвича до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання бездіяльності протиправною, про зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, який діє інтересах ОСОБА_2 Юрієвича ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання бездіяльності протиправною, про зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування вимог зазначено, що ОСОБА_1 , як батько малолітнього ОСОБА_2 Юрієвича ІНФОРМАЦІЯ_2, звернувся до суду з метою захисту його особистого права його малолітнього сина та його інтересу, припинення дій, яке порушує право, виконання обов'язку в натурі, відновлення становища яке існувало до порушення та яке було заподіяне в результаті злочину.

15.07.2013 року, приблизно в 10:00 позивач зі своєю дитиною ОСОБА_2 вийшов на дитячий майданчик біля свого буднику. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 захотів покататися на гірці, він відпустив його вперед на кілька кроків, і йшов за ним.

Приблизно в 10:20, позаду до позивача підбіг ОСОБА_6, обігнавши із правої сторони й наніс йому удар кулаком правої руки в область живота. У результаті удару позивач відчув утруднення подиху, і впав коліньми на землю. Після цього, ОСОБА_6. підбіг до ОСОБА_2, схопив його- на руки й побіг через двір у напрямку сторони гімназії № 27. У задньому дворі свого будинку, я наздогнав ОСОБА_7А, зупинив його за плече. У цей момент ОСОБА_6. кинув дитину на землю й почав притримувати позивача та творити йому перешкоду, щоб він не підійшов до дитини. У цей момент позаду підбігла дружина Ілія відповідач по справі, і забрала дитину на руки після чого побігла через двори убік гімназії № 27.

У момент боротьби ОСОБА_6 намагався задушити позивача руками, в звязку з чим двічі на короткий час втрачав, пам'ять, був в стані афекту, потім ОСОБА_6 вирвався й утік.

У зв'язку з тим, що місце знаходження дитини ОСОБА_2 позивачу невідомо, а також за фактом заподіяння йому тілесних ушкодження гр. ОСОБА_6, позивач вважає що йому заподіяна матеріальна й моральна шкода. І із цієї причини він є потерпілою стороною по цій справі.

Таким чином, дії гр. ОСОБА_3М спрямовані на викрадення дитини під час судового спору в судах за справами № 201/305/1Зц провадження 2/201/514/2013 та № ц 201/312/2013 провадження № 2/201/516/2013 у Жовтневому районному суді м, Дніпропетровська про визначення місця перебування дитини на умовах шлюбного договору (контракт, з додатковими умовами права призначення спадкоємців) від 02.08.08 року., а також за справою у Верхньодніпровському районному суді в Дніпропетровської області № ц 173/372/2013 провадження № 2/173/479/2013 Про встановлення обмеження цивільної дієздатності гр. ОСОБА_3 - є самоправством, тобто самовільному, всупереч установленому законом, порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюються позивачем, так як такими діями була заподіяна значна шкода як моральна так і матеріальна, а також психічна травма малолітньому ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 за що передбачена кримінальна відповідальність за ст. 356 КК України.

Всупереч умовам шлюбного контракту п.37 тощо гр. ОСОБА_3 подала до суду позов (справа № ц 201/597/2014 провадження № 2/201/684/2014 Жовтневого районного суду) про стягнення з ОСОБА_9 аліментів, що суперечить умовам шлюбного договору.

Розгляд за суттю цього позову в суді гарантовано позивачу ОСОБА_1 державою та Президентом України як гарантом його конституційного права (що було доказано у суді другої інстанції за справою № 33 і/2989/13-к АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ № провадження 11с/778/179/13 Єдиним унікальним № 331/793/13 ухвалою від 29 квітня 2013 року).

Як наслідок неправомірних дій відповідача, ОСОБА_1 була заподіяна шкода, а саме, матеріальна шкода передбачена шлюбним контрактом від 02.08.08 року. Моральна шкода з урахуванням того що позивача усунули від спілкування з молодшим сином з 21.11.12 року , а старшим з 15.07.14 року тобто триває порушення умов шлюбного договору, заподіяна шкода становить 100 000 грн.

Позивач, як батько, має право на відібрання малолітньої дитини від інших осіб (в даному випадку з дому гр. ОСОБА_10 де зараз знаходиться викрадений ним малолітній ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, а власного нерухомого майна гр.. ОСОБА_3 немає ) тому що у відповідності до відповідно до ч. 1 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.98 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» при розгляді позовів батьків про передачу їм дитини іншими особами, від яких вони мають право вимагати її повернення суд бере до уваги зокрема можливість батьків забезпечити належне виховання дитини, характер їхніх взаємовідносин з нею, прихильність дитини до осіб, у яких вона перебуває, й інші конкретні обставини справи. При цьому суд враховує, хто з зацікавлених осіб виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожної з осіб, особисті якості сторін, можливість створення належних умов для виховання.

Так як діти, в особливості ОСОБА_2, для повного гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; він повинен, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків з усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, що відповідає усім міжнародно-правовим акти щодо прав дитини які будуються за принципом першочергового врахування інтересів синів у їхнього батька. Тому, спір за даною справою довжин вирішуватися з врахуванням положення Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. У принципі ч. 6 цієї Декларації та згідно з ч. 1,2 ст. З Конвенції про права дитини від 20.! 1.1989, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХН від 27.02.1991 так як у відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Враховуючи те що у відповідності до ч. 1, ч. 2, ч. 4, ч. 5, ч. 6, ч. 8 та ч. 9 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ), законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією ( 254к/96-ВР ) та законами України. У разі виникнення у суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України ( 254к/96-ВР ), вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта. У разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір. Норми права інших держав суд застосовує у разі, коли це встановлено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Так як відповідно до п. З ч. 2 ст. 7 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, тобто повернення малолітнього ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 до постійного його місця мешкання у м. Запоріжжя . То у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 7 ЦК України позивач наполягає перед судом на відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто на місці проживання малолітнього ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя.

З підстав подій зазначених вище вбачається самоуправство з боку гр. ОСОБА_3 та протиправна дія гр. ОСОБА_10 в частині викрадення малолітнього ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 з постійного місця проживання у м. Запоріжжя під час розгляду справи в судді «про розірвання шлюбу з визначенням місця проживання малолітніх дітей за умовами шлюбного договору» що є доказом порушення права позивача п. 3 ч. 2 ст. 7 ЦК України , п. 4 ч. 2 ст. 7 ЦК України та ст.21. Конституції України.

Враховуючи на те, що позивач у відповідності до ст.27 Конституції України має право захищати своє життя і здоров'я, життя і здоров'я своїх дітей від протиправних посягань. Суд зобов'язаний судовим рішенням відновити становище котре існувало до часу порушеного права , а саме зобов'язати гр. ОСОБА_3 відновити становище котре існувало до порушеного права , а саме повернути малолітнього ОСОБА_8 до місця постійного його проживання до м. Запоріжжя.

02.08.08 року ОСОБА_1 уклав з громадянкою ОСОБА_11 28 серпня 1988 p.p. нотаріально затверджений шлюбний договір (контракт, з додатковими умовами права призначення спадкоємців) від 02.08.08 року на 8 аркушах.

08.08.2008 року, у м. Дніпропетровську, він одружився на ОСОБА_11 28 серпня 1988 p.p. У період часу з 08.08.2008 року до 24.11.2012 року, він ОСОБА_11 періодично проживав ум. Дніпропетровську.

13.02.2008року, від шлюбу народився син ОСОБА_2, який також продовжував проживати спільно з батьками. 21.09.2008 року, від шлюбу народився другий син ОСОБА_8. Сімя мешкала в м. Дніпропетровськ, у квартирі по вул. Жуковського 41.

24.11.2012 року, жінка забрала молодшого сина ОСОБА_12 і виїхала з квартири за місцем її реєстрації. Старший син ОСОБА_13 залишився проживати разом з батьком.

З 01. 12. 12 року позивач та його родина у складі старшого сина ОСОБА_2 Юрієвича ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька позивача інваліда 1 групи ВВВ ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувають у стані наслідку пережитого нервового струсу з застосуванням заспокійливих ліків.

Даним злочином позивачу був заподіяний матеріальний збиток, який складається з витрат, які він змушений був понести на різні дії пов'язані з самоуправством, яке відбулося 15.07.13 року.

Крім майнових ушкоджень йому була заподіяна моральна шкода. Позивач переніс моральні страждання, виражені в щиросердечних переживаннях, приниженні його людської гідності.

Крім того, у нього та його родині був зруйнований склад життя, у зв'язку із чим порушився хід його звичного життя, що спричинило додаткові моральні страждання, тому що він не міг займатися своїми звичними справами, втратив у заробітку та вимушений мешкати у м. Запоріжжя замість м. Дніпропетровська.

На переконання позивача, ОСОБА_3 вчинила злочин, яким йому було заподіяно як матеріальну шкоду, передбачену шлюбний контрактом, так і моральну шкоду з урахуванням того що його усунули від спілкування з його синами. Заподіяну шкоду він оцінює в розмірі 100 000 грн.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просить суд, визнати бездіяльність ОСОБА_14, вул. Патріотична буд 82 А, квартира 90, м. Запоріжжя, що до несвоєчасного виклику міліції та швидкої для ОСОБА_1, а також відсутністю дій що до повернення його онука ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4. Стягнути 1 одну гривну моральної шкоди; встановити та визнати самоуправство в протиправних діях гр. ОСОБА_3 які склалися в самовільному викраденні малолітнього ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 з постійного місця проживання у м. Запоріжжя та самовільне протиправне невиконання ОСОБА_3 умов шлюбного договору від 02.08.08 року; зобов'язати гр. ОСОБА_3 на відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто зобов'язати гр. ОСОБА_3 повернути на місця постійного проживання малолітнього ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя (вул. Патріотична, буд. 82 А, кв.90, м. Запоріжжя, 69005); стягнути з ОСОБА_3 100 000 грн, моральної шкоди за протиправні дії та за невиконання умов шлюбного контракту з умови розірвання шлюбного договору.

Позивач ОСОБА_1 надав суду письмову заяву про слухання справи без його участі. Своє письмове клопотання про проведення ОСОБА_3 комплексної, судово нарколого-психіатричної експертизи не підтримав.

Відповідач ОСОБА_15 неодноразово, належним чином, був повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не зявився, про причини неявки не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав вимоги ОСОБА_1 надуманими, просив суд відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

Відповідно до ч 1. ст.157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Цивільний позов ОСОБА_1 надійшов до суду 11.08.2016 р., слухання справи неодноразово відкладалось у звязку із систематичною не явкою всіх учасників процесу, направленням справи до Апеляційного суду Запорізької області.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача ОСОБА_4, за наявними у справі доказами.

Суд, заслухавши представника відповідача ОСОБА_3, вивчивши надані матеріали, дійшов наступних висновків.

Статтею 1 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, рав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 cт. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст.59 ЦПК передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач ОСОБА_1 не надав суду жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування позовних вимог, зокрема, документів, що підтверджують особи учасників процесу, рішень судів на які є посилання в позовній заяві, інших письмових доказів, обґрунтувань заподіяної шкоди тощо. Суд в своєму рішенні не має право посилатись на ті обставини та факти, які не підтверджені документально, або показами свідків, висновками експертів і т.і.

Крім цього, в позові ОСОБА_1 стверджує, що має статус особи потерпілої від злочину. Разом з цим, будь-якого процесуального документу з цього приводу постанови слідчого або вироку суду, який набрав законної сили, ним, також, не надано.

Вищенаведене свідчить про те, що предявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а мотивувальна частина позову містить лише голослівні твердження, що є безумовною підставою у відмові у позову.

На підставі викладеного, керуючись 212 215 ЦПК, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у звязку з необґрунтованістю у задоволенні позову ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 Юрієвича до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання бездіяльності протиправною, про зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя : М.В.Антоненко