АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Кравцової Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_4 та приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_5 до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_5 2321 грн. 69 коп. - суму пені за прострочення виплати страхового відшкодування. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 7601 грн. 01 коп. суму відшкодування за пошкодження автомобіля, моральну шкоду 500 грн. Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 по 1250 грн. 40 коп. з кожного на відшкодування витрат на правову допомогу. Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія на користь держави судовий збір у розмірі 32 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір 583 грн. 20 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» по 243 грн.60 коп. з кожного на користь ОСОБА_5 в відшкодування сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено (а.с.158-159).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду (а.с.163-165).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_5 2321,69 грн. пені за прострочення виплати страхового відшкодування скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_5 до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення 2321,69грн. пені за прострочення виплат страхового відшкодування відмовити. У відповідності до ст.. 88 ЦПК України розподілити судові витрати між сторонами (а.с.184-185).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 січня 2015 року о 21:10 годині ОСОБА_4, керуючі автомобілем марки ВАЗ 21104 номерний знак АЕ 9882АК, рухаючись по вул. Дніпровській м. Павлограда Дніпропетровської області, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 21154, державний номер АЕ1623С1 під керуванням ОСОБА_5, який рухався у зустрічному напрямку. В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.12).

18 лютого 2015 року постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому, в силу ч.4 ст. 61 ЦПК України, наявність його вини в межах цієї справи, доказуванню не підлягає (а.с.13).

Відповідно звіту № 1215 про оцінку вартості матеріального збитку від 06 березня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобілю ВАЗ 21154, державний номер АЕ1623С1, без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягає заміні складає 52503 грн.44 коп. (а.с.18).

Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля ВАЗ 21154, державний номер АЕ1623 С1, внаслідок пошкодження складає 38005 грн.07 коп. (а.с.19).

Згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А1/1049653 від 26.05.2014, укладеного між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_4, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної події, яка сталася за участю забезпеченого засобу і внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом) (а.с.44).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені зі страхової компанії, суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» повинна була виплатити страхове відшкодування не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, починаючи з 26.01.2015 дата подання заяви про страхове відшкодування, строк здійснення виплати до 27.04.2015. Оскільки ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» перерахувала позивачу суму страхового відшкодування лише 11.08.2015, тому за період з 28.04.2015 по 11.08.2015 на суму страхового відшкодування нарахована пеня з розрахунку подвійної облікової ставки національного банку України.

Стягуючи з ОСОБА_4 матеріальний збиток в сумі 7601,01 грн., суд першої інстанції посилався на ч. 1 ст. 1194 ЦК України та виходив з того, що останній має сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Стягуючи моральну шкоду та судові витрати на правову допомогу суд першої інстанції виходив із законності та обґрунтованості цих позовних вимог в цій частині.

Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком в повному обсязі.

Стягуючи пеню з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», судом першої інстанції, в порушення п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України, не повно зясовані обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як вбачається з матеріалів справи, заяву про отримання страхового відшкодування ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» отримала 19 березня 2015 року, яка зареєстрована за №437-15 (а.с.189), а отже виплата страхового відшкодування повинна була здійснитися не пізніше як через 90 днів з дня отримання цієї заяви, що спливає 17 липня 2015 року. Отже, період прострочення виплати страхового відшкодування розраховується з 18 липня 2015 року по 11 серпня 2015 року.

Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн.) Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ на день Сума пені за період прострочення
31118,4318.07.2015 - 11.08.20152530.0000 %0.164 %*1278,84

Таким чином, загальна сума пені за договором становить 1278,84 грн.

Страховою компанією сплачено пеню у розмірі 1112,03 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1829 від 13.08.2015 та №1855 від 18.08.2015 (а.с.190-191).

Виходячи з вищевикладеного недоплачена сума пені, що підлягає стягненню складає 166,81грн.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Доводи ОСОБА_4, що судом першої інстанції не вірно застосовано норми ч.1 ст. 1194 ЦК України, є помилковими, оскільки згідно висновку Верховного Суду України викладеного у справі 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року - право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст..599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі ст.. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.. 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.. 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно ст.. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо безпідставного стягнення з нього моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріалами справи підтверджено факт спричинення шкоди позивачу із вини ОСОБА_4 Стягуючи моральну шкоду суд першої інстанції вірно визначився з розміром шкоди у сумі 500 грн. та виходив із засад розумності і справедливості.

Не можна погодитись з рішенням суду у частині стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, згідно із ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, а ч.2 цієї ж статті вказує, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до п.48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.14 витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п.47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що 22.10.2016 між адвокатом ОСОБА_6 і ОСОБА_5 укладено договір про надання правової допомоги адвокатом (а.с.47).

25.01.2016 складено акту приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги адвокатом від 22.10.2015 (а.с.115).

Однак, до матеріалів справи не додано документального підтвердження витрат на правову допомогу, хоча у додатках до позовної заяви (а.с.8) зазначений чек по оплаті юридичних послуг б/н від 26.10.2015 (тільки до суду), але в матеріалах справи відсутній, зазначене є підставою для відмови в задоволені цих позовних вимог.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, наведені в апеляційних скаргах доводи спростовують частково висновки суду, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування судового рішення наявні лише в частині судових витрат на правову допомогу та зміні в частині стягнення пені.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_5 2321 грн.69 коп. суми пені за прострочення виплати страхового відшкодування змінити, зменшити суму пені, що підлягає стягненню до 166 грн. 81 коп.

Вказане рішення в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу в сумі 1250,40 грн. з кожного, скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: