Справа № 569/8270/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі - Корнійчук А.В.

з участю: позивача-відповідача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

відповідачки-позивачки ОСОБА_3

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору відчуження транспортного засобу та поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якому, з урахуванням поданої ним до початку розгляду судом справи по суті заяви про зміну предмету позову, просив визнати за ним право власності на: 1/2 частку квартири №18, розташованої в будинку № 93-з по вулиці Вячеслава Чорновола у місті Рівне; на 1/2 частку легкового автомобіля TOYOTA RAV4, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; на 1/2 частку підвалу - нежитлового приміщення 14, загальною площею 8,8 кв.м., розташованого у будинку № 93-3, по вулиці Вячеслава Чорновола, у місті Рівне.

Відповідач ОСОБА_3, до початку розгляду судом справи по суті пред'явила зустрічний позов, в якому, з урахуванням усіх уточнень остаточно просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу № 5644/2016/442 від 31.05.2016 року, укладений в територіальному сервісному центрі № НОМЕР_2 МВС в Рівненській області між ОСОБА_1 та ОСОБА_5; виділити у власність ОСОБА_3 квартиру №18, розташовану в будинку № 93-з по вулиці Вячеслава Чорновола у місті Рівне та 1/2 автомобіля TOYOTA RAV4, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109CDI, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та 1/2 автомобіля TOYOTA RAV4, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_2, підтримали позов в межах його доводів, та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, зустрічний позов не визнали, і просили відмовити у його задоволенні.

Зазначали, що частки спірного майна сторін, як колишнього подружжя, є рівними, а тому переконували, що з урахуванням встановленої в ході судового розгляду судовими експертизами вартості спірного майна неможливо одній стороні залишити квартиру, яка майже вдвічі перевищує вартість спірних транспортних засобів, а іншій транспортні засоби.

Крім того, позивач ОСОБА_1 просив врахувати, що в нього немає іншого житла, спірна квратира є єдиним в наявності житлом, набутим ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час шлюбу, і що нині він проживає у свого брата через розірвання шлюбу, відсутність в нього іншого житла, і вирішення цієї спрви в суді.

Відповідач ОСОБА_3 за первісним позовом-позивач за зустрічним позовом, а також її представник адвокат ОСОБА_4 .С., не заперечували щодо правового статусу спірного майна саме як спільного майна подружжя, однак, доводили суду, що квартира, повинна бути присуджена саме ОСОБА_3

Вказували, що автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 109CDI необхідно включити до обєктів спільного майна, оскільки цей автомобіль спільно набутий у шлюбі сторонами, і був відчужений ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_3, яка також є його співвласником.

Під час надання суду додаткових пояснень та в судових дебатах усно зазначали, що згідні на присудження за ОСОБА_1 не більше 1/4 частини квартири, що, з урахуванням можливості присудження за ним ще й спірних транспортних засобів, буде рівним та співмірним поділом майна, з приводу якого існує спір.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позову сторін виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із 20 липня 2003 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 13.05.2016 р., яке набрало законної сили 24.05.2016 р.

За час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на ім'я відповідача за первісним позовом (ОСОБА_3Ф.) набуто: квартиру №18, розташовану в будинку №93-з по вулиці Вячеслава Чорновола у м.Рівне за договором купівлі-продажу від 21.08.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 168; підвал - нежитлове приміщення 14, загальною площею 8,8 кв.м., розташоване у будинку №93-з, по вулиці Вячеслава Чорновола, у м.Рівне за договором купівлі-продажу та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.12.2015 р., в послідуючому було видано дублікат цього договору, що слідує із інформаційної довідки з Державного реєстру ревочих прав на нерухоме майно від 28.10.2016 р. №71725903; легковий автомобіль TOYOTA RAV4, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 344871 виданого ВРЕР ДАІ м.Кузнецовськ ВДАІ УМВС України в Рівненській області.

Та обставина, що вищезазначене майно належить до об'єктів спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не оспорювалась і не заперечувалась сторонами. Крім того, ОСОБА_1 про належність цих об'єктів до їх спільного майна вказав у своїй позовній заяві, а ОСОБА_3 у своїй уточненій зустрічній позовній заяві прямо вказала, що за час перебування у шлюбі нею та ОСОБА_1 було набуто у спільну сумісну власність подружжя вищезазначену квартиру та легковий автомобіль.

Згідно ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст.60 Сімейного кодексу України).

Окрім визнання вищезазначеної обставини, та не оспорювання того, що вищезазначене спірне майно належить до обєктів спільної сумісної власності сторін, яке підлягає поділу за їх позовами, то ця обставина підтверджується також встановленими судом відомостями про час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі; одержанням від ОСОБА_1 нотаріально посвідченої заяви під час набуття спірної квартири на імя ОСОБА_3, в якій значиться, що цей правочин відповідає інтересам їх сімї.

Також, ця обставина підтверджується змістом пунктів 3, 6 договору купівлі-продажу квартири, за якими при укладенні цього договору продавцю було сплачено 101523,00 грн., а на виплату решти купівельної ціни за матеріалами справи та поясненнями сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було залучено під час їх перебування у шлюбі кредитні кошти від ПАТ «Кредобанк», котрі були повернуті сторонами банку під час їх шлюбу, та що узгоджується із обставинами продажу у жовтні 2015 року квартири, розташованої по вул.Фабрична,24/269, м.Рівне, яка була зареєстрована за ОСОБА_1 згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав № 71445734 від 26.10.2016р., гроші від продажу якої, за поясненнями ОСОБА_1, котрі і не заперечувались та не оспорювались ОСОБА_3, були спрямовані на погашення кредиту, залученого з метою часткової оплати вартості спірної квартири.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З урахуванням встановлених обставин, відповідно до норм ст.60 Сімейного кодексу України, а також беручи до уваги вищезазначену позицію сторін щодо неоспорювання обставини належності цього майна до обєктів їх спільної сумісної власності, суд прийшов до висновку, що спірні - квартира №18, розташована в будинку №93-з по вулиці Вячеслава Чорновола у м.Рівне, а також підвал - нежитлового приміщення, розташоване у цьому ж багатоквартирному житловому будинку, та легковий автомобіль TOYOTA RAV4, 2004 року, є спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і підлягає поділу між ними.

При цьому, як слідує із вищенаведеного, суд констатує, що фактично суть спору щодо поділу вищезазначеного спільного майна зводиться до визначення варіанту його конкретного розподілу, оскільки позивач за первісним позовом бажає щоб суд присудив йому 1/2 частку спірної квартири, натомість ОСОБА_3, як позивач за зустрічним позовом, не погоджується з цим, і просить у своїх зустрічних вимогах та переконує у поясненнях разом із своїм представником в тому, що спірна квартира має бути присуджена їй .

Щодо охопленого зустрічними позовними вимогами ОСОБА_3 автомобіля марки Mercedes-Benz Vito 109CDI, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, то з огляду на набуття ОСОБА_1 та ОСОБА_3 цього автомобіля під час шлюбу, а також не оспорювання ОСОБА_1 факту набуття цього автомобіля обома сторонами за рахунок їх спільного сімейного бюджету, суд погоджується із доводами ОСОБА_3 стосовно того, що цей автомобіль на час його набуття був спільним майном обох сторін.

Між тим, суд вважає, що не підлягає задоволенню зустрічна позовна вимога ОСОБА_3 стосовно саме визнання недійсним правочину, за яким ОСОБА_1 без одержання згоди ОСОБА_3 було відчуджено спільний автомобіль Mercedes-Benz Vito 109CDI, 2004 року випуску, натомість, суд вважає, що встановивши факт віднесення цього майна на момент його придбання сторонами до обєктів їх спільної сумісної власності і відчуження цього майна ОСОБА_1 як одним із його співласників лише за своїм розсудом і без згоди ОСОБА_3, є підстави і обовязок суду врахувати вартість цього відчуженого автомобіля при поділі майна, виходячи з наступного.

Верховним Судом України аналізуючи положення ст.ст.60, 65 СК України, ст.ст.203, 218 ЦК України, у постанові від 08 квітня 2015 року при розгляді справи № 6-7цс15 висловив наступну обовязкову для врахування судами на час ухвалення цього рішення правову позицію: Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у п.19 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 розяснив, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Одночасно, у п.30 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 розяснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї, чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Інших підстав для визнання недійсним спірного правочину по відчуженню автомобіля окрім заявлених у зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 не заявлено, відповідних доказів не надано, і судом таких доказів не здобуто.

Отже, із врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги Постанову Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15 та розяснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у пунктках 19, 30 Постанови від 21.12.2007 №11, котрі станом на день ухвалення рішення є обовязковими для врахування, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені зустрічного позову в частині визнання недійсним правочину по відчуженню автомобіля Mercedes-Benz Vito 109CDI, 2004 року випуску, і необхідність виконати рекомендації у п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 щодо врахування вартості відчуженого ОСОБА_1 автомобіля при поділі майна та врахування правової позиції у справі № 6-7цс15, поскільки заявленими позовними вимогами необхідність здійснення цього охоплюється.

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 8867-8868 Волинського відділення Львівського НДІСЕ від 31 жовтня 2017 р., проведеної експертною установою на підставі ухвали суду в цій справі, ринкова вартість на час проведення експертизи квартири АДРЕСА_1 становить 705 700,00 грн.; ринкова вартість підвалу нежитлового приміщення 14, загальною площею 8,8 кв.м., розташованого у будинку №93-3, по вулиці Вячеслава Чоновола, у місті Рівне на час проведення експертизи становить 26 143,00 грн.

Згідно висновку № 8872 судової автотоварознавчої експертизи Волинського відділення Львівського НДІСЕ від 06 жовтня 2017 р. ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz Vito 109CDI, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 складає 150 624,04 грн.

Ці висновки експертів сторонами не оспорювались і правових підстав у суду не брати їх до уваги як належні і допустимі докази вартості спірного майна, немає, оскільки вони містять категоричні висновки, повні та зрозумілі, як видно із їх змісту майно, яке оцінювалося, безпосередньо оглядалося експертами, їх дослідна частина узгоджується із підсумковою, а тому суд приймає, бере ці висновки до уваги як такі, що підтверджуються вартість оціненого ними майна, з приводу поділу якого судом вирішується спір.

Щодо вартості спірного автомобіля TOYOTA RAV4, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, то за підтвердженого сторонами в судовому засіданні погодження суд виходить з його вартості, яка зазначена у звіті про оцінку майна №AS18-160816-151 ТОВ Інститут незалежної експертної оцінки», який надала позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 разом із зустрічною позовною заявою, та відповідно до якого ринкова вартість цього автомобіля становить 254113,20 грн. Сторони в судовому заціданні погодились з цією вартістю спірного автомобіля і не клопотали перед судом про його оцінку судовою експертизою.

Вирішуючи про розмір часток, способи та порядок поділу спірного майна суд виходить з наступного.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регламентовано статтями 70,71 СК України.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд прийшов до висновку, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 при поділі їх майна є рівними, протилежного сторонами належними та допустимими доказами не доведено і судом не здобуто.

Згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ч.2 ст.71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.25 Постанови від 21.12.2007 №11 вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Суд зазначає, що спірна квартира є неподільною річчю, між тим, з огляду на рівність часток ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у праві власності на цю квартиру при її поділі, беручи до уваги її вартість за висновком експертизи, яка становить 705700,00 грн. та вартість двох автомобілів разом 404 737,24 (254113,20+ 150624,04= 404737,24), то з цих підстав з огляду на положення ч.1 ст.70 К України суд не вбачає за можливе присудити одній стороні квартиру, а іншій наявний транспортний засіб із врахування відчуження іншого автомоблія за спірним правочином, оскільки рівність часток сторін буде суттєво (майже вдвічі) порушена, що не припустимо при поділі майна за таких обставин справи. При цьому суд враховує, що спірна квартира є єдиним житлом сторін.

Крім того, суд враховує значущість спірної квартири для обох сторін, а також наявної в них однієї непонолітньої дитини, місце проживання якої судом не вирішувалось і спору щодо якого між сторонами немає, адже присудивши квартиру лише одній стороні, інша не матиме іншого самостійного житла.

Тому, з урахуванням всього наведеного, суд прийшов до висновку, що первісний позов в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку спірної квартири підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_8 в цій частині слід задоволити частково присудити їй також 1/2 частку цієї квартири, а не всю квартиру, як те вона необгрунтовано просить у зустрічному позові.

При цьому, суд зазначає, що немає правових підстав погодитись на усні доводи позивача за зустрічним позовом і її представника у додаткових поясненнях і в ході судових дебатів щодо можливості присудження за ОСОБА_1 1/4 спірної квартири разом із транспортними засобами, а за ОСОБА_3 3/4 спірної квартири, оскільки їх частки як співвласників за нормами ч.1 ст.70 СК Украєни у праві власності на цю квартиру є рівними (по 1/2 кожному), і підстав для відступлення судом від цієї рівності, судом не встановлено, а крім того відповідних письмових заяв про зміну вимог в цій частині суду стороною ОСОБА_3 у встановленому процесуальним законом порядку не було подано.

Щодо поділу підвалу, то суд враховує, що спірне нежитлове приміщення підвал, знаходиться в одному будинку, де розташована квартира, а тому з урахуванням рівності часток суд також виділяє кожній із сторін по 1/2 частці цього підвалу.

Щодо поділу спірного транспортного засобу автомобіля TOYOTA RAV4, 2004 року випуску, суд не погоджується в цій частині із позовними вимогами ОСОБА_1 і не може присудити йому 1/2 частку цього автомобіля, оскільки суд, як наведено вище, зобовязаний врахувати вартість відчуженого ОСОБА_1 за власним розсудом без згоди ОСОБА_3 спільного автомобіля марки Mercedes-Benz Vito 109CDI, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Одночасно, суд зазначає, що при наявності фактично двох спірних транспортних засобів одного в наявності для поділу, а іншого його вартості для врахування при поділі, то суд за цих обставин має справедливо присудити частину обєктів майна одному з подружжя, частину (їх вартість) іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір відносно цих засобів, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між колишнім подружжям з приводу користування спірним транспортним засобом, якщо цього не здійснити і лише визнати в ньому ідеальні частки сторін.

Тому, у порядку врахування здійсненого ОСОБА_1 одноособового відчуження Mercedes-Benz Vito 109CDI, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 вартістю 150 624,04 грн., який звернув виручені за продаж цього автомобіля кошти лише у свою користь, позбавивши ОСОБА_3 належної їй 1/2 в цьому майні, суд з урахуванням цього присуджує увесь автомобіль TOYOTA RAV4, 2004 року вартістю 254113,20 грн. ОСОБА_3, та з якої у порядку компенсації різниці вартості часток слід стягнути на користь ОСОБА_1 51744 грн. 58 коп. (254113,20 грн. вартість TOYOTA RAV4 + 150624,04 Mercedes-Benz Vito= 404737,24грн. вартість двох автомобілів ? 2 оскільки їх частки є рівними = 202368,62 грн. належна частка кожному із позивачів за обома позовами - (мінус) 150 624,04 грн. вартість Mercedes-Benz Vito, яка залишається ОСОБА_1 = 51744,58 грн. грошова компенсація, на яку перевищує вартість виділеного ОСОБА_3 всього автомобіля TOYOTA RAV4 при врахуванні залишення за ОСОБА_1 лише 150624,04 грн. за самостійний продаж ним без згоди іншого співвласника автомобіля Mercedes-Benz Vito).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 70,71 СК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 та 1/2 частку нежитлового приміщення (підвал), розташованого у будинку № 93-з по вул. В.Чорновола в м.Рівне.

Виділити у власність ОСОБА_3 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 та 1/2 частку нежитлового приміщення (підвал), розташованого у будинку № 93-з по вул. В.Чорновола в м.Рівне, автомобіль марки Тойота РАВ-4, державний номер НОМЕР_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю вартості майна на суму 51744 (пятдесят одна тисяча сімсот сорок чотири) грн. 54 коп.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 5644/2016/442 від 31.05.2016р., укладеного в територіальному сервісному центрі № НОМЕР_2 МВС в Рівненській області, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.В.Панас