Справа № 308/8658/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі Вереш А.В.,

за участі:

представника заінтересованої особи ПАТ Державний ощадний банк України - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за скаргою ОСОБА_2 , заінтересована особа стягувач ПАТ Державний ощадний банк України на дії та рішення головного державного виконавця районного відділу ДВС УМРУЮ ОСОБА_3 та скасування постанови головного державного виконавця районного відділу ДВС УМРУЮ ОСОБА_3 ВП № 51762410 від 25.07.2016 року про відкриття виконавчого провадження ,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із скаргою в порядку ст. 383 ЦПК України про визнання неправомірними дій та рішення головного державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 по відкриттю виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-4843/11 виданого Ужгородським міськрайонним судом 18.12.2012 року, строк предявлення якого до виконання закінчився в 2012 році та скасування постанови головного державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 від 25.07.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51762410.

Мотивуючи вимоги скарги, вказує на те, що посадова особа районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 протиправно прийняв до примусового виконання та здійснював дії по виконанню, виконавчий лист № 2-4843/11, виданий 18.12.2012 р. Ужгородським міськрайонним судом по цивільній справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 20203,00 грн. , оскільки цей виконавчий документ був поданий стягувачем з пропуском встановленого строку предявлення його до виконання, а саме 22.07.2016 року. Заявник зазначає, що 15.08.2016 року поштою отримав постанову головного державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 від 25.07.2016 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-4843/11 виданого Ужгородським міськрайонним судом 18.12.2012 року. На думку заявника, оскаржувані дії та постанова державного виконавця порушують його права , за захистом яких змушений звернутись до суду з даною скаргою, оскільки вважає, що незаконне прийняття виконавчого документа до виконання призводить до незаконного використання державним виконавцем прав, визначених Законом України „Про виконавче провадження. На його думку оскаржувана постанова була винесена із порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню.

З посиланням на викладені обставини та з врахуванням того , що виконавче провадження, у порушення вимог Закону, було відкрито за виконавчим документом, поданим за межами строку його предявлення, заявник просить суд : визнати дії та рішення головного державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 по відкриттю виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-4843/11 виданого Ужгородським міськрайонним судом 18.12.2012 року, строк предявлення якого до виконання закінчився в 2012 році неправомірними та скасування постанови головного державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 від 25.07.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51762410.

В судове засідання заявник ОСОБА_2 не зявився. В письмовій заяві до суду просив справу слухати за його відсутності, вимоги скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

В судове засідання головний державний виконавець районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив. Надіслав на адресу суду 14.09.2017 року лист, в якому вказав, що виконавче провадження № 51762410 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4843/11 виданого Ужгородським міськрайонним судом 18.12.2012 року було закінчено після фактичного повного виконання на підставі листа ПАТ Державний ощадний банк України від 26.09.2016 року на підставі п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ Про виконавче провадження.

Представник стягувача ПАТ Державний ощадний банк України, який був залучений до участі у справі на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 16.08.2017 року , в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог скарги , просив суд відмовити у задоволенні скарги. Зокрема вказав на те, що оскаржувана постанова була винесена правомірно, відповідно до вимог Закону. Зазначив, що стягувачем не пропущено строк предявлення виконавчого листа до примусового виконання, враховуючи, що головний державний виконавець районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 21.03.2013 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4843/11 виданого Ужгородським міськрайонним судом 18.12.2012 року. В подальшому державний виконавець 16.06.2016 року виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 , ст. 50 ЗУ Про виконавче провадження. Стягувач 22.07.2016 року, в межах строку, повторно звернувся до районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції із заявою про примусове виконання виконавчого листа на підставі якої 25.07.2016 року головний державний виконавець районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4843/11 виданого Ужгородським міськрайонним судом 18.12.2012 року, а відтак доводи заявника викладені в заяві не відповідають дійсності.

Заслухавши заперечення представника заінтересованої особи ( стягувача) ПАТ Державний ощадний банк України , з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» 21 квітня 1999 р. № 606-XIV та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» (далі -Закон) ( в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ст.6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою , якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншою посадовою особою державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобовязані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до ст. 23 Закону строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, щоминув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Згідно ч.2 ст.23 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин ) після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Згідно ч.2 ст.23 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин ) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Таким чином, враховуючи вищезазначені приписи законодавства у сфері здійснення виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, слідує, що у разі повернення виконавчого документа стягувачуу звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк предявлення такого докумен-та до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Частина 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), встановлює обовязок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання.

Відповідно до п.1 ч.1 , ч.2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин ), державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, про що виносить постанову, у разі пропуску встановленого строку предявлення документів до виконання.

Аналізуючи вищенаведені норми Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, що при відкритті виконавчого провадження, державний виконавець зобовязаний встановити чи не пропущений стягувачем строк предявлення виконавчого документа для виконання.

В судовому засіданні встановлено, що до районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції надійшов на примусове виконання виконавчий лист № 2 -4843/11 виданий 18.12.2012 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ " Державний ощадний банк України" заборгованість у розмірі 20 203,00 грн.

Судом встановлено, що 21.03.2013 року постановою головного державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3, яка ніким не оспорюється, відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2 - 4843/11 виданого Ужгородським міськрайонним судом 18.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ " Державний ощадний банк України" заборгованість у розмірі 20 203,00 грн.

Постановою головного державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3, від 16.06.2016 р., яка ніким не оспорюється, було повернуто даний виконавчий лист стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ Про виконавче провадження та встановлено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 16.06.2017 р.

Згідно ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин ) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Як встановлено судом , 22.07.2016 року стягувачем ПАТ " Державний ощадний банк України" знову предявлено до виконання виконавчий лист № 2 - 4843/11 від 18.12.2012 року.

25.07.2016 року головним державним виконавцем районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка є предметом оспорення у даній справі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_2 зазначав, що банком пропущено встановлений ст. 22 Закону строк пред'явлення виконавчого документу до виконання, оскільки виконавчий лист був предявлений стягувачем 22.07.2016 року із суттєвим пропуском строку предявлення його до виконання.

Відтак, судом встановлено, що мало місце переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, який у даному випадку становить один рік, а тому у задоволенні скарги слід відмовити, так як головний державний виконавець районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 під час винесення постанови про відкриття провадження у справі на підставі заяви стягувача ПАТ " Державний ощадний банк України" щодо виконання виконавчого листа № 2 - 4843/11 виданого Ужгородським міськрайонним судом 18.12.2012 року , діяв відповідно до Закону та в межах своїх повноважень.

Докази про існування передбачених Законом підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження на дату винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що доводи заявника є безпідставними, а постанова державного виконавця від 25.07.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51762410 ґрунтується на чинному законодавства.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 11, 60, 72, 73, 383,385 ЦПК України, ст.ст. 6, 11, 23,26 ЗУ Про виконавче провадження ( в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин ) , суд, -

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 , заінтересована особа стягувач ПАТ Державний ощадний банк України на дії та рішення головного державного виконавця районного відділу ДВС УМУЮ ОСОБА_3 та скасування постанови головного державного виконавця районного відділу ДВС УМУЮ ОСОБА_3 ВП № 51762410 від 25.07.2016 року про відкриття виконавчого провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4