Справа №560/908/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Оборонової І.В.,

за участю секретаря Волкодав А.А.,

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватне Акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 Акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" та просить суд з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог стягнути з відповідачів грошові кошти в сумі 40630,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того просив стягнути 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, а також стягнути на свою користь понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 12 січня 2016 року біля 15 години 10 хвилин, на 54 км автодороги сполученням Переброди Дубровиця Володимирець - Суховоля, водій автомобіля марки "ВАЗ-211440", з державним номерним знаком ВК 3360 ВК Ютовець ОСОБА_4, рухаючись із м. Дубровиця в напрямку с. Нивецьк, Дубровицького району, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки "Volkswagen-Passat", з державним номерним знаком ВК 0501 ВС, під його керуванням та який належить його брату ОСОБА_5. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав значні механічні пошкодження та матеріальна вартість завданих збитків становить 106717,60 гривень. Після ДТП відповідач надав позивачу 1500,00 американських доларів США для ремонту його автомобіля, однак їх було недостатньо для відновлення автомобіля і в подальшому позивач ремонтував його за власні кошти, тому розмір матеріальної шкоди визначив у 69000,00 грн. Після відновлення автомобіля, на підставі акту фактично виконаних робіт, позивач зменшив позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП до 40630,00 грн. Окрім того, вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдано і моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях та неможливості протягом тривалого часу користуватися власним автомобілем. Також, він неодноразово був змушений відвідувати авторинок та магазини в пошуках необхідних автозапчастин, необхідних для ремонту автомобіля, а тому розмір моральної шкоди визначив у 5000,00 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав із зазначених в ньому підстав та просив суд його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що кошти позивачу за пошкодження його автомобіля в сумі 1500,00 доларів США він виплатив, а тому більше нічого йому не повинен сплачувати.

Представник відповідача ОСОБА_3 Акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (надалі ОСОБА_6 "УТСК") в судове засідання не з'явився, проте подав заперечення проти позову, де просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченні.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду пояснили, що 12 січня 2016 року їхали разом із ОСОБА_1 у автомобілі в м.Дубровиця Рівненської області. Навпроти них по зустрічній смузі їхав автомобілем відповідач, який виконуючи маневр обгону, не впорався з керуванням і його автомобіль понесло на автомобіль у якому їхали вони та врізався у них.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 січня 2016 року біля 15 години 10 хвилин, на 54 км автодороги сполученням Переброди Дубровиця Володимирець - Суховоля, водій автомобіля марки "ВАЗ-211440", з державним номерним знаком ВК 3360 ВК, ОСОБА_2, рухаючись із м. Дубровиця в напрямку с. Нивецьк, Дубровицького району, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки "Volkswagen-Passat", з державним номерним знаком ВК 0501 ВС, під керуванням ОСОБА_1 (а.с.5).

Відповідно до Полісу №АЕ/ №2760847 цивільно - правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу - ВАЗ 211440, р/н №ВК3360ВК, ОСОБА_2 застрахована в ОСОБА_3 акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія" (а.с.40).

Окрім того, відповідно до Полісу №АІ/ №3958195 цивільно - правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу - "Volkswagen-Passat", р/н НОМЕР_1, ОСОБА_5 застрахована в ОСОБА_3 Акціонерному товаристві Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (а.с.41).

ОСОБА_6 "УТСК" від 20 лютого 2017 року, ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що ним не було подано до ОСОБА_6 "УТСК", ані заяви про страхове відшкодування, ані відповідних документів, що посвідчують його право на отримання страхового відшкодування (а.с.71-72).

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 26 Закону України "Про страхування" та п.6 ч.1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовити у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема за наявності інших підстав, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п.1 ст. 35.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" N 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 вказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Дорожньо-транспортна пригода, як зазначалося вище, сталася 12 січня 2016 року. Проте, як свідчать матеріали справи (а.с.84, 102) із заявами до страхової компанії про страхове відшкодування, ні позивач, ні відповідач не звертались, тим самим пропустили річний строк звернення до страхової компанії з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Отже, ОСОБА_6 "УТСК" правомірно відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, не порушивши при цьому вимог закону, тому в цій частині у задоволенні позовних вимог до співвідповідача ОСОБА_6 "УТСК" слід відмовити за безпідставністю.

Як вбачається із витягу з кримінального провадження №0000020 від 12 січня 2016 року, 12 січня 2016 року біля 15 години 10 хвилин, на 54 км автодороги сполученням Переброди Дубровиця Володимирець - Суховоля, водій автомобіля марки "ВАЗ-211440", з державним номерним знаком ВК 3360 ВК, ОСОБА_2, рухаючись із м. Дубровиця в напрямку с. Нивецьк, Дубровицького району, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки "Volkswagen-Passat", з державним номерним знаком ВК 0501 ВС, під керуванням ОСОБА_1 (а.с.5).

Постановою Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області від 04.05.2016 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000 від 12.01.2016 року по ДТП, відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України (а.с.20).

Згідно постанови Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року, яка набрала законної сили 06 грудня 2016 року, провадження в справі відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито, в звязку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.4 ст.38 КУпАП. Вказаною постановою судом встановлено, що ОСОБА_2 є винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.)

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків,письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Це означає, що преюдиційними, тобто обов'язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, є обставини, встановлені вироком у кримінальній справі, що набрав законної сили, лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Усі інші обставини, в тому числі розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, повинні бути доведені сторонами, та іншими особами, що беруть участь у справі в загальному порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, відповідач для звільнення його від відповідальності за шкоду, спричинену ним, як власником джерела підвищеної небезпеки, має довести, що шкода заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а також наявність вини володільця іншого джерела підвищеної небезпеки, який був учасником дорожньо-транспортної події, а позивач, до якого не пред'явлено зустрічних позовних вимог, має довести лише факт заподіяння йому шкоди та її розмір.

В роз'ясненнях наданих в п. 9 зазначеної вище Постанови, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

При цьому, у деліктних (не договірних) правовідносинах тягар доказування покладено не на позивача, а на відповідача.

У постанові від 03 грудня 2014 року №6-183цс14 Верховний Суд України дійшов правового висновку, що в цивільному процесі законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Разом із тим, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п.1 ч.1 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

В роз'ясненнях наданих в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РВА №203518, власником автомобіля НОМЕР_2, є ОСОБА_5 (а.с.19).

Як вбачається із висновку автотоварознавчої експертизи №3.3-13/16 від 26.02.2016 року, проведеної Рівненським Науково-Дослідним експертно-криміналістичного центру МВС України, сума матеріальних збитків, завдана внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, 1996 року випуску при ДТП на момент проведення експертизи складає 106717,60 грн. (а.с.9-17).

У позовній заяві, а також на розгляді справи в суді, позивач зазначив, що він від відповідача на ремонт автомобіля отримав 1500,00 американських доларів США, що не заперечив в судовому засіданні і сам відповідач. Тому, позивачем отримана сума, була відмінусована від визначеної експертом суми матеріальних збитків, завдана внаслідок пошкодження його автомобіля, що склало 69200,00 грн.

Як вбачається із акту фактично виконаних робіт від 22.03.2017 року, загальна сума виконаних робіт по ремонту автомобіля НОМЕР_3, складає 40630,00 грн., що являло собою: демонтаж-монтаж; ремонт; рихтування; фарбування та використання запасних частин та матеріалів (88-90), у зв'язку з чим позивачем було зменшено позовні вимоги на відшкодування матеріалільної шкоди, завданої внаслідок ДТП до 40630,00 грн.

З огляду на постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 листопада 2016 року, якою провадження по справі відносно ОСОБА_2 було закрито на підставі ч.4 ст.38 КУпАП, але при тому ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а інших доказів для спростування цього, сторонами суду не надано, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільної відповідальності за наслідки дорожньо-транспортної події за участю належних сторонам транспортних засобів.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди, то такі вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснення в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, зокрема, зокрема, характер та тривалість страждань, завданих позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи, що дії відповідача носили неумисний характер, а відшкодування моральної шкоди потерпілому не має призводити до безпідставного збагачення, суд вважає, що належною компенсацією моральної шкоди, що підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 є сума 500,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлень. Тому з відповідача підлягає стягненню сума судових витрат у розмірі 1633,61 грн. (69200,00*1%+551,20=1243,20).

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212, 215, 292, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 40630,00 грн. (сорок тисяч шістсот тридцять гривень) на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 500,00 грн. (п'ятсот гривень) на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 1243,20 грн. (одну тисячу двісті сорок три гривні двадцять копійок) понесених судових витрат по справі.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_9