АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9867/2017 року Головуючий у 1-й інстанції: Гончарук В.П.
755/9420/16-ц Доповідач: Чобіток А.О.
У Х В А Л А

22 грудня 2017 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва Чобіток А.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, визнання пунктів кредитного договору недійсними та визнання кредитного договору недійсним в цілому , -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з вищевказаним позовом , в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 254 548,41 грн. звернути стягнення на предмет застави , сплативши при цьому судовий збір в розмірі 18 818,23 грн..

У квітні 2017 року ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати пункти кредитного договору недійсними ; визнати кредитний договір недійсним в цілому .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року первісний позов задоволено частково , в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду представником відповідача ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, яка залишена без руху судом апеляційної інстанції 01.12.2017 року , в зв'язку з несплатою судового збору . При цьому судом зазначено , що з 01.09.2015 року споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях з посиланням на постанови Верховного Суду України № 6-1121цс16 від 30.11.2016 року та № 6-185цс17 від 06.09.2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 297, ч. 1 ст. 121 ЦПК України, в редакції на час постановлення ухвали, заявнику надано строк - 5 днів з дня отримання копії ухвали для подання оригіналу квитанції про сплату судового збору.

На виконання вимог вищевказаної ухвали апеляційної інстанції представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 направлено заяву , в якій вона не погоджується з правовою позицією суду апеляційної інстанції, що викладена в ухвалі від 01.12.2017 року з посиланням на Постанову Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року за № 10, до якої внесено зміни 25.09.2015 року, відповідно до якої «оскільки стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору , то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад і ст.. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»».

Проте вказана обставина на увагу не заслуговує , оскільки зазначена правова позиція Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ суперечить правовій позиції Верховного Суду України з вказаного питання, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Так, у постанові № 6-1121цс16 від 30.11.2016 року Верховний Суд України прийшов до наступного правового висновку.

Відповідно до частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), частини першої статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Відповідні зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі - Закон № 484-VІІІ). Цим Законом суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»), зокрема й підвищено розмір ставок за подання касаційних скарг, а також одночасно значно скорочено перелік суб'єктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»). Закон № 484-VІІІ набрав чинності з 1 вересня 2015 року.

З наведеного вбачається , що положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить положенням ст. 5 Закону України «Про судовий збір» , які прийняті пізніше та які є спеціальними щодо вирішення питання наявності пільг щодо сплати судового збору , внаслідок чого ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» застосована бути не може .

Вказана позиція висловлена Верховним Судом України і в Постанові № 6-185цс17 від 06.09.2017 року.

На даний час відповідач недоліки апеляційної скарги не усунула: оригінал квитанції про сплату судового збору не подала.

За таких обставин суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року визнати неподаною та повернути.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України,в редакції на час постановлення даної ухвали, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, визнання пунктів кредитного договору недійсними та визнання кредитного договору недійсним в цілому - визнати неподаною та повернути .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя :