Провадження № 4-с/522/25/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження, зацікавлені особи Головний державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2, ПАТ «ФІНРОСТБАНК», головний державний виконавець Суворовського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій, із врахуванням збільшення, зменшення та уточнення вимог, просив:

Визнати неправомірними:

1.постанову головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 від 12.03.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 50433636;

2.постанову головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 від 18.3.2016 року про стягнення виконавчого збору;

3.постанову головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 від 05.05.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену у рамках виконавчого провадження № 50433636;

4. постанову головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 від 25.10.2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 52720390;

Зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1; зняти заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1, накладені Постановою головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Г оловного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 від 05.05.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

Зобовязати головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3, у випадках, передбачених приписами Закону 2016 (статті 59 ч. 3, інші) начальника відповідного відділу державної виконавчої служби усунути порушення прав скаржника: скасувати: постанову головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 від 12.03.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 50433636; постанову головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 від 18.3.2016 року про стягнення виконавчого збору.

Скасувати :

1.постанову головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 від 05.05.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену у рамках виконавчого провадження № 50433636;

2.постанову головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 від 25.10.2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 52720390;

Ухвалою суду від 15.12.2016 року було відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1

Між тим, дослідивши матеріали справи та подану скаргу, суд враховує наступне.

Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 3 ЦПК визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності до ч.1 ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Проте, в частині вимог заявника щодо оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, то суд вбачає, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку. Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 18.03.2016 року) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні (п. 6 постанови Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», зі змінами; п.14 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі, повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_1 оскаржується постанова головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 від 18.3.2016 року про стягнення виконавчого збору в порядку цивільного судочинства, з урахуванням вищевикладених процесуальних норм, суд дійшов висновку щодо необхідності закриття провадження в цій частині вимог, оскільки у даному випадку такі вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства та заявнику необхідно звернутись до суду з відповідним позовом згідно до ст.. 181 КАС України.

Керуючись ст.ст.. 3, 11, 15, 205 ч.1 п.1, 206, 208-210, 218, 383 ЦПК України, ст..2, 181 КАС України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження, зацікавлені особи Головний державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2, ПАТ «ФІНРОСТБАНК», головний державний виконавець Суворовського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3, в частині вимог щодо оскарження постанови головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 від 18.03.2016 року про стягнення виконавчого збору у рамках виконавчого провадження №50433636 - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

27.04.2017