233 № 233/6330/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.

за участю секретаря Вареніченко В.А.,

особи, які брали участь у справі:

заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представник заявників ОСОБА_3,

заінтересована особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в інтересах яких діє ОСОБА_3 Тагір Сафіулович, заінтересована особа: Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження особи та встановлення факту батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

Заявники, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися до Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту народження дитини чоловічої статі ОСОБА_4 13 вересня 2017 року у м. Донецьк Донецької області у громадянки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, та батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, та встановити факт батьківства.

У заяві вказано, що у звязку з тим, що факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, вони не можуть отримати свідоцтво про народження в органах ДРАЦС. З метою державної реєстрації своєї дитини, просили суд встановити факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_4 13 вересня 2017 року у м. Донецьк Донецької області - на тимчасово окупованій території, матірю якої є ОСОБА_1, а батьком є ОСОБА_2, які в зареєстрованому шлюбі не перебувають. Окрім того, просили встановити факт батьківства, а саме: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, є батьком новонародженої дитини.

У судове засідання заявники не зявились, надавши заяви з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримали.

Представник заявників ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав вимоги заявників, посилаючись на обставини, викладені у заяві.

Представник заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про час та місце засідання був належним чином повідомлений, однак до судового засідання не зявився.

Суд, зясувавши обставини справи, дослідивши докази, поданні на їх підтвердження, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка с. Борівка Могилів-Подільського району Вінницької області, є громадянкою України та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією паспорту.

Заявник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, є громадянином України та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується копією паспорту.

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебувають.

13 вересня 2017 року у пологовому відділенні ЦМКЛ № 3 м. Донецьк заявниця народила другу дитину хлопчика, про що одержала медичне свідоцтво про народження дитини № 49 від 13 вересня 2017 року, яке заявниця долучила до заяви. При цьому, оскільки документ, що підтверджує факт народження дитини, виданий медичним закладом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, він є недійними і не створює правових наслідків.

Судом також оглянуто надані на підтвердження вимог заяви копії обмінної карти пологового будинку, світлини. Крім того, оглянуто письмову заяву ОСОБА_2 про визнання батьківства та письмові свідчення ОСОБА_5, копію паспорту останньої.

Документом № 15.19-33/1848 від 13 грудня 2017 року Костянтинівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області представнику заявників ОСОБА_3 відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини у заявниці ОСОБА_1 з причини предявлення документа, що підтверджує народження дитини, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Щодо прохання заявників встановити факт батьківства, а саме, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, є батьком новонародженої дитини, суд зазначає наступне.

Часиною 2 статті 256 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 125 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. А відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану.

З вищенаведеного випливає, що для встановлення факту батьківства, за відсутності спору між батьками, законом визначено інший порядок його встановлення, ніж судовий розгляд. А отже відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України встановлення факту батьківства за заявою обох батьків не може розглядатися в судового порядку.

Крім того, не встановлення батька дитини в рішенні суду не перешкоджає державній реєстрації дитини. А спільна заява про визнання батьківства може бути подана до відділу ДРАЦС в будь-який час до або після народження, в тому числі після реєстрації народження дитини шляхом внесення відповідних змін до актового запису про народження щодо батька дитини.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі викладеного, суд не може своїм рішенням заміняти повноваження органу державної реєстрації актів цивільного стану щодо прийняття спільної заяви батьків дитини про визнання батьківства.

Щодо прохання присвоїти дитині імя ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 144 СК України передбачено, що реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. На виконання вимог ч. 2 ст. 259 ЦПК України суд не може своїм рішенням заміняти повноваження органу державної реєстрації актів цивільного стану. Отже, суд не присвоює дитині імя, оскільки це можуть зробити батьки дитини безпосередньо під час реєстрації народження в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявниця та її дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви в частині вимог щодо встановлення факту народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_9, громадянкою України, другої дитини чоловічої статі, яка народилась 13 вересня 2017 року у м. Донецьк Донецької області, Україна, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України ОСОБА_1 свідоцтво про народження її дитини, видане державним органом України. В іншій частині вимог суд вважає за необхідне відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 15, 208, 212-215, 218, 234-235, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в інтересах яких діє ОСОБА_3 Тагір Сафіулович, про встановлення факту народження особи та встановлення факту батьківства - задовольнити частково.

Встановити факт народження другої дитини чоловічої статі 13 вересня 2017 року у м. Донецьк Донецької області, Україна, у матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_9, громадянки України.

В іншій частині вимог відмовити.

Розяснити заявникам, що вони мають право звернутися до органів державної реєстрації актів цивільного стану із спільною заявою про визнання батьківства.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 14 грудня 2017 року.

Суддя