Справа № 361/535/17 Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/4748/17 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 26 19.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Тимошевської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У січні 2017 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та /або банк) звернулося до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 25 грудня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі - 1 205 940 грн. 00 коп. з оплатою по процентній ставці 15 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 грудня

2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір застави, відповідно до умов якого останній передав у заставу рухоме майно - автомобіль марки «Тoyota» модель «Camry», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Броварським МРЕВ ДАІ ГУМВС України 06 березня 2007 року.

Виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 також забезпечено шляхом укладення

25 грудня 2007 року договору поруки між позивачем та ОСОБА_3, відповідно до умов якого поручитель і боржник зобов'язуються солідарно відповідати за виконання боржником кредитного договору.

26 серпня 2008 року укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору відповідно до якої, внесено зміни щодо строків погашення кредитної заборгованості, а саме позичальник здійснює погашення з 1 по 10 число включно кожного місяця, а також позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси до 24 грудня 2019 року .

Взяті на себе зобов'язання щодо надання кредитних коштів позивач виконав у повному обсязі. Разом з тим, взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав, і тому станом на 01 грудня 2016 року утворилася заборгованість перед банком в розмірі - 1 423 658 грн. 59 коп.

Позивач просив стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 36-05/07-Ін від 25 грудня 2007 року, що становить 1 423 658 грн. 59 коп. та понесені судові витрати у розмірі - 21 354 грн. 88 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішення, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконує належним чином умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника та поручителя.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 36-05/07-Ін, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі - 1 205 940 грн. 00 коп. з оплатою по процентній ставці 15 % річних.

Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору видача кредитних ресурсів за цим договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням банку.

Згідно із пунктом 3.2 кредитного договору позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 24 грудня 2019 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов'язується щомісяця у термін із 26 по останнє число (включно) кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 18 100 грн. 00 коп.

26 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору відповідно до якої, внесено зміни щодо строків погашення кредитної заборгованості, а саме позичальник здійснює погашення з 1 по 10 число включно кожного місяця, а також позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси до 24 грудня 2019 року.

У порядку забезпечення виконання умов кредитного договору 25 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель і боржник зобов'язуються солідарно відповідати за виконання боржником кредитного договору.

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 36-05/07-Ін від 25 грудня 2007 року станом на 01 грудня 2016 року утворилась заборгованість ОСОБА_2 перед банком, що становить - 1 423 658 грн. 59 коп., що складається із суми заборгованості по основному боргу кредиту - 738 757 грн. 81 коп.; суми строкової заборгованості по відсоткам - 9 358 грн. 86 коп.; суми простроченої заборгованості по відсоткам - 119 407 грн. 21 коп.; пені - 556 107 грн. 71 коп.

Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню із розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

01 грудня 2016 року ОСОБА_2 направлено листа із пропозицією погасити наявну заборгованість за кредитним договором (а.с.33-34).

06 грудня 2016 року на адресу поручителя ОСОБА_3 направлено вимогу про виконання зобов'язань за договором поруки (а.с. 31-32).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання за договором має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з вказаних положень закону та дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки умови кредитного договору № 36-05/07-Ін від 25 грудня 2007 року виконані не були та відповідач ОСОБА_2 порушив свої договірні зобов'язання щодо належного та вчасного погашення кредиту і нарахованих процентів, тобто відповідачі не виконували належним чином своїх зобов'язань перед банком щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом.

До доводів апелянта про порушення його прав як споживача, колегія суддів відноситься критично, оскільки застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору ЗУ «Про захист прав споживачів» не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

Доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить.

При таких обставинах судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374 - 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: