АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В.

при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_4, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 8 листопада 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом,який обгрунтовувала тим, що є матір'ю ОСОБА_5,народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року,а відповідач ОСОБА_3 є батьком дитини. Після розірвання з відповідачем шлюбу дитинапостійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні.

Посилаючись на те, що відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, матеріально не забезпечує доньку і не бажає підтримувати будь-які стосунки з нею, просить позбавити його батьківських прав щодо малолітньої дитини - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 8 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу,в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд першої інстанції безпідставно посилався на ч. 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, яка передбачає можливість суду не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Проте, саме в чому висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим або в чому він суперечить інтересам дитини в рішенні не наведено.Крім цього, вважає безпідставним твердження суду першої інстанції про те, що судом не встановлено, що у відповідача закріпилася стійка поведінка щодо невиконання обов'язків по вихованню дитини, але з чого суд першої інстанції зробив такий висновок, не розуміло, і в оскаржуваному рішенні будь-яких встановлених фактів не наведено. Разом з тим, в матеріалах справи є копія нотаріально завіреної заяви ОСОБА_3 про те, що він дає вільну і безумовну згоду на усиновлення його малолітньої доньки ОСОБА_5 Також не заперечує проти позбавлення його батьківський прав.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вдався до відвертого спотворення фактичних обставин, що були встановлені під час судового розгляду, а саме вказав у ньому про те, що представник позивача зверталася до органу опіки та піклування лише для отримання висновку. Вказана обставина не відповідає дійсності, оскільки представником позивача під час судового розгляду та судових дебатів чітко зазначалось, що до служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надавались усі документи, що вказують на відсутність у відповідача бажання піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя тощо. Вказане звернення до третьої особи було зроблено 13.03.2017, тобто за 8 місяців до прийняття оскаржуваного рішення. Отже, третя особа була повідомлена заздалегідь до прийняття оскаржуваного рішення і судом могли бути витребувані будь-які додаткові матеріали. Проте, суд першої інстанції за 8 місяців, провівши 3 судових засідання, таких матеріалів не витребував, а лише безпідставно зазначив в оскаржуваному рішенні недостовірну інформацію, намагаючись створити уяву дослідження усіх обставин справи.

Також, судом першої інстанції зазначено в рішенні про те, що заборгованість відповідача по аліментах складає 18 204,75 грн. В той час, як стороною позивача надавалась суду оновлена довідка-розрахунок від 16.08.2017 №16/6 видана відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві згідно, якої загальна заборгованість відповідача станом на 01.08.2017 становить 31 839,25 грн.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_3.і в судовому засіданні визнав позовні вимоги повністю.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, доводи апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити апеляційну скаргу. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи за законом повідомлені належно. Заяв про відкладення справи та про причини неявки в судове засідання на адресу суду не надавали. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПКнеявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками є: батько ОСОБА_3, мати - ОСОБА_2 (а.с. 14).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі % частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 липня 2016 року і до досягнення донькою повноліття (а.с. 10-11).

Відповідно до постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 52817115 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року (а.с.12).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, заборгованість за період з 02 липня 2016 року по 28 лютого 2017 року становить 18 204,75 грн. (а.с. 13).

Відповідно до характеристики учениці Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 234 м. Києва зпоглибленим вивченням економіки і права ОСОБА_5, інтересами та навчанням дитини цікавиться тільки її мати (а.с. 15).

Згідно висновку Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 27 березня 2017 року позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є доцільним (а.с. 46-47). Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що висновок служби у справах дітей обґрунтований лише тим, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання та самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться станом її здоров'я. При цьому у висновку відсутні відомості щодо заходів, які приймалися для з'ясування причин невиконання відповідачем батьківських обов'язків. Судом не встановлено, що у відповідача закріпилася стійка поведінка щодо невиконання обов'язків по вихованню дитини. Вважав, що наявність заборгованості по аліментам, не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна з огляду на наступне. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" , ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Разом з тим, у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини.які визнаються учасниками справи,не підлягають доказуванню,якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обстави або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи,зазначаються в заявах по суті справи,пояснення учасників справи,їхніх представників.

Принцип звільнення від доказування в разі визнання сторонами певних обставин,було закладено також і в ст.61 ЦПК України, в редакції 2004 року,який діяв на час розгляд справи в суді першої інстанції.

Як вбачається з поданої позивачкою нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 14.03.2017 року,останній надав вільну і безумовну згоду на усиновлення його малолітньої доньки ОСОБА_5 та не заперечує проти позбавлення його батьківський прав відносно неї (а.с.18).

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволені, позову суд першої інстанції не надав зазначеним обставинам належної оцінки та без достатніх підстав вважав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав недостатнім. Між тим, ці висновки суду не мотивовані, нічим не спростовані та не грунтуються на законі.

З огляду на викладене та оцінюючи достатність і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, та враховуючи, що обставини на які посилається позивач знайшли своє підтвердження,колегія суддів вважає,що позовні вимоги ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню та відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК з ухваленням по суті нового судового рішення.

Відповідно до ст.141 ЦПК з відповідача на користь позивачки слід покласти понесені нею витрати у зв'язку зі зверненням до суду з позовом, а саме сплачених нею 640 грн. судового збору та 704 грн. сплачених при подачі апеляційної скарги на рішення суду,а всього визначити до стягнення з відповідача судових витрат на користь позивачки в сумі 1 344 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374,ч.1 376, 381-384 колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 8 листопада 2017 року скасувати, а апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 344 (одну тисячу триста сорок чотири) грн.судових витрат

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення її повного тексту, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: