Справа № 639/6391/17
Провадження № 2/639/2477/17
14 грудня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент реєстрації місця проживання у Жовтненвому районі м. Харкова про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зобов'язання зняти з реєстрації за місцем проживання,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Департамент реєстрації місця проживання у Жовтненвому районі м. Харкова про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зобов'язання зняти з реєстрації за місцем проживання.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить йому на праві спільної сумісної власності разом із членами його сім'ї, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Наразі у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9. Тривалий час, а саме з вересня 2016 року відповідач, який є колишнім чоловіком доньки позивача ОСОБА_5, не проживає без поважних причин у вищевказаній квартирі. Місце проживання його на теперішній час невідоме. Відповідач не спілкується з позивачем та членами його сім'ї, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні квартири. Однак, для вчинення певних правочинів щодо квартири для забезпечення власних потреб, необхідна згода проживаючих в ній осіб. Відповідач не проживає та не допомагає у веденні господарства, а його реєстрація за вказаною адресою не дозволяє позивачу розпоряджатись квартирою на власний розсуд, та значно обмежує законні права останнього та членів його сім'ї.
У звязку з чим позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.
Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Представник позивача ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримала позов, посилаючись на викладені у заяві обставини, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Належним чином повідомлений відповідач, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідка ОСОБА_5, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 разом із членами його сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_6 належить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.09.2003 за реєстраційним № 6-03-237349-Ц1 (а.с. 6).
У вказаній квартирі зареєстровані позивач, його дружина, син, дочка, дві онуки, невістка та відповідач, який є зятем (чоловіком дочки) позивача, що підтверджується довідкою № 3408 від 14.11.2017 дільниці № 43 КП «Жилкомсервіс» (а.с. 15).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.12.2016, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 9).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Актом сусідів від 11.12.2017 ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_11 підтверджується той факт, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 не проживає з вересня 2016 року та останнє місце його проживання невідоме.

Той факт, що відповідач без поважних причин більше року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, з якої добровільно виїхав,забрав свої речі підтвердила у судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_5

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 41 Конституції України, статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача у належній йому на праві спільної сумісної власності квартирі, порушує його права, як власника, оскільки він змушений сплачувати рахунки відповідача за надані комунальні послуги.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Також, враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, позивач вважає його такими, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа.

Дослідженими у судовому засіданні доказами, а також поясненнями допитаного у судововму засіданні свідка підтверджується, що відповідач не проживає без поважних причин в квартирі АДРЕСА_4 більше року.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 понад рік без поважної причини відсутній за місцем своєї реєстрації в квартирі АДРЕСА_5, факт його реєстрації носить формальний характер та порушує права власника вказаного нерухомого майна, у зв'язку з чим відповідач є таким, що втратив право користування зазначеним вище житловим приміщенням.

При цьому суд не вбачає підстав для зняття відповідача з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

За таких обставин, рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням саме по собі є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п. 36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 2), судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 11, 317, 319, 321, 328, 334, 391, 405 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент реєстрації місця проживання у Жовтненвому районі м. Харкова про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зобов'язання зняти з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М. Гаврилюк