Справа № 645/59/16-ц
Провадження № 2/645/94/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.
при секретарі судових засідань - Момот О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, -
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» звернулось до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3, в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом, просило суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за Кредитним договором № 50010638 від 24.09.2013 року у розмірі 1211810,72 грн. звернути стягнення на предмет застави (транспортний засіб Audi, модель А4, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1968 куб. см., рік випуску 2012), шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».
Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання поштового відправлення. В матеріалах справи міститься заява представника позивача за довіреністю Горячева А.В. про розгляд справи буз участі представника позивача, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату. Час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання поштового відправлення. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином .
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не з'явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов не надав та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Згідно з п. 1.3.1 Загальних умов кредитування, що становлять невід'ємну частину договору, відповідач ОСОБА_3 зобов'язалася здійснювати щомісячні платежі відповідно до графіку погашення. Розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем, визначено відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в договорі.
Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань, 05.05.2015 року позивач направив на адресу позичальника вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором /а.с. 36-38/.
Згідно з умовами п. 3.3. кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню, протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб).
Матеріали справи містять копію поштового конверту з відміткою про вручення відповідачу вимоги щодо дострокового повернення кредиту з датою поштового штемпеля відділення зв'язку - 16.05.2015 року.
Враховуючи те, що відповідачем вимога була отримана, останнім днем повернення кредиту та заборгованості відповідно було 15.06.2015 року.
Однак вимога, що була пред'явлена до боржника щодо виконання зобов'язань за кредитним договором залишена відповідачем ОСОБА_3 без задоволення.
Крім того, у зв'язку із тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, з метою звернення стягнення на предмет застави відповідно до договору застави, 14.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. було вчинено виконавчий напис № 968, щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі 704568,83.
25.07.2015 року Фрунзенським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 48286423 щодо примусового звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса № 986 від 04.07.2015 року, проте станом на 01.08.2017 року звернення стягнення на предмет застави не здійснено, заборгованість ОСОБА_3 за Кредитним договором № 50010638 від 24.09.2013 року не сплачена.
Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача 893021,86 грн. основна сума заборгованості за кредитом та 145667,55 грн. основна сума боргу зі сплати Додаткового кредиту законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з п.п. 8.2., 8.3, 8.4. укладеного між сторонами кредитного договору, у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту, визначеного у п. 3.3. договору, позичальник сплачує позивачу штраф у розмірі 20% від суми кредиту. За кожен випадок порушення позичальником вимог п.п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 Договору позичальник сплачує позивачеві штраф у розмірі: еквівалент 20 доларів США за першу вимогу, еквівалент 25 доларів США за другу вимогу, еквівалент 30 доларів США за третю вимогу. У випадку порушення позичальником вимог п. 5.5. договору, включаючи, але не обмежуючись випадками несплати позичальником сум страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, позичальник сплачує на вимогу позивача штраф в розмірі 15% від суми кредиту.
Відповідно до п. 8.1. кредитного договору, у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіку погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно.
Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з позовної заяви ТОВ «Орум» надавало ТОВ «Порше Мобіліті» колекторські послуги вартістю 3217,28 грн., згідно з Договором про надання колекторських послуг від 29.03.2011 року.
Як вбачається з позовної заяви ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» надавало ТОВ «Порше Мобіліті» юридично-консультаційні послуги вартістю 4200,00 грн., згідно з Договором пр. надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року.
Пунктом 8.5 Загальних умов кредитування визначено, що збитки заподіяні у зв'язку з неналежним виконанням кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно роз'яснень у п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013).
Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VІ «Про безоплатну правову допомогу», положення якою забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».
У п. 48 вищевказаної Постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. З ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.
Виграти на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, палання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Також, є недоведеними та необґрунтованими вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» про відшкодування збитків, пов'язаних з наданням колекторських послуг спрямованих на забезпечення повного та своєчасного виконання умов кредитного.
Оскільки, на час звернення ТОВ «Порше Мобіліті» до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та відшкодування матеріальних збитків, повного та своєчасного виконання умов кредитного договору здійснено не було.
Представник ТОВ «Порше Мобіліті» не надав суду доказів про те, які саме дії були вчиненні ТОВ «Орум» з метою повного та своєчасного виконання умов кредитного договору, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3
Зобов'язання відповідача ОСОБА_3 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за Кредитним договором № 50010638 від 24.09.2013 року забезпечено Договором застави транспортного засобу №50010638 від 26.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2973, згідно з умовами якого ОСОБА_3 надав в заставу транспортний засіб Audi, модель А4, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1968 куб. см., рік випуску 2012, колір білий, державний номер НОМЕР_2.
Згідно з п.1.1 договору застави за домовленістю сторін заставна вартість предмета застави становить 409000,00 грн.
Застава є способом забезпечення зобов'язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК Українита стаття 1 Закону України «Про заставу»).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» та ст. 589 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет застави покладається на заставодержателя.
У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Як передбачено ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06 березня 2013 року у справі за № 6-10цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів.
Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.
Обтяжувач має право на власний розсуд, а у разі звернення стягнення на предмет застави за судовим рішенням - і суд, обрати один із таких способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому названим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.
З вищевикладеного випливає висновок про те, що у разі порушення зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель має право звернутися до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави і на свій розсуд вибрати спосіб звернення, в тому числі і шляхом продажу предмета заставу на публічних торгах.
Вказана сума заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем.
Враховуючи викладене, суд вважає правомірними вимоги позивача в частині погашення боргу перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50010638 від 24.09.2013 року за рахунок звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб Audi, модель А4, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1968 куб. см., рік випуску 2012, колір: білий, державний номерний знак НОМЕР_2.
Визначаючи початкову ціну предмета застави, суд керується приписами статей 526, 530 ЦК України щодо обов'язковості умов договору для його сторін та враховує те, що при укладенні Договору застави транспортного засобу № 50010638 від 26.09.2013 року сторони погодились між стобою, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде узгоджено сторонами або дозволено Законодавством. Початкова ціна Предмета застави для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, зазначеному в пункті 1.1. цього Договору, або, за вимогою Заставодержателя, визначається незалежним суб'єктом оціночної діяльності, призначеним Заставодержателем (п. 5.4.1. цього Договору).
Згідно з п. 1.1. Договору застави транспортного засобу № 50010638 від 26.09.2013 року заставна вартість автомобіля Audi, модель А4, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1968 куб. см., рік випуску 2012, колір: білий, державний номерний знак НОМЕР_2 становить 409000,00 грн., а тому суд встановлює початкову ціну предмета застави саме в такому розмірі.
Відповідно до ч. 1 статті 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 82, 128, 133, 141, 223, 247, 258, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Харківської області, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи..
Головуючий суддя -