АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 658/396/17-ц Головуючий в І інстанції Терещенко О.Є.
Номер провадження: №22-ц/791/1782/17 Доповідач Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

ОСОБА_1,

секретар Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх та в інтересах ОСОБА_5, до ОСОБА_3, третя особа: відділ у справах дітей Каховської міської ради, про виселення без надання іншого жилого приміщення,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_6, діючи в інтересах ОСОБА_4, яка діє в своїх та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 06.10.2007 року по 03.09.2012 року, від якого у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідач, який зареєстрований за вказаною адресою, з часу розлучення не проживає у зазначеній квартирі, тому позивач несе самостійно всі витрати по її утриманню. Крім того відповідач перешкоджає ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживати у спірній квартирі шляхом постійного влаштування сварок, заміни замків на вхідних дверях, у зв»язку із чим просив суд виселити ОСОБА_3 з квартири №4 по вул. К.Лібкнехта в м.Каховка з підстав, визначених ст.116 ЖК України та ст.391 ЦК України.

Заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4, діючої в своїх та в інтересах ОСОБА_5, задоволено.

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 (К.Лібкнехта) у м. Каховка Херсонської області без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 вересня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6, діючи в інтересах ОСОБА_4, яка діє в своїх та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не є членом сімї власника квартири, не бере участі у витратах по утриманню квартири, перешкоджає власнику у користуванні майном, він підлягає виселенню у відповідності до норм ч.3 ст. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов до них помилково, а обставини, які суд вважав встановленими з огляду на підстави і предмет позову не доведені належними та достовірними доказами.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в період з 06 жовтня 2007 року по 14 вересня 2012 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 2014 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_3, що сторонами не оспорювалось.

У зазначеній квартирі зареєстровані власник квартири малолітній ОСОБА_5, мати власника квартири ОСОБА_4 та батько власника квартири ОСОБА_3, що підтверджується відмітками у паспортах на імя ОСОБА_4, ОСОБА_3 (а.с. 5,7), а також обставинами, встановленими судовим рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 04.04.2016 року (а.с.22), повідомленням виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області від 10.02.2017 року (а.с.31).

Заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 04 квітня 2016 року задоволено позов ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та від імені малолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_3 про вселення в квартиру АДРЕСА_4.

З обставин, встановлених зазначеним рішенням суду та підтверджених поясненнями сторін у наведеній справі в судах першої та апеляційної інстанції вбачається, що перед виїздом до Російської Федерації у 2015 році у зв»язку із працевлаштуванням, ОСОБА_3 змінив замки на вхідних дверях спірної квартири без належного погодження з іншими зареєстрованому у помешканні особами.

Відповідно довідки КП «Каховська керуюча компанія» від 10 січня 2017 року у квартирі АДРЕСА_4 проживають ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5

З актів від 10 вересня 2016 та 11 січня 2017 року, складених комісією у складі майстра дільниці, депутата Каховської міської ради, представника Каховського РВ УМВС в Херсонській області за участю сусідів кв.1 та кв.2 вбачається, що ОСОБА_3 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв»язку відїздом до Російської Федерації.

Статтею 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу.

Частинами першою та третьою ст.116 ЖК України передбачено вичерпний перелік підстав для виселення, а саме : систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або якщо систематичне порушення правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, у такому випадку виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення, а також у випадку самоправного зайняття жилого приміщення.

Вирішуючи спір, суд не звернув належної уваги на ту обставину, що відповідач з 2015 року фактично виїхав з України і з того часу у спірній квартирі не проживає, а отже і заявлена позовна вимога про його виселення не ґрунтується на законі, оскільки може бути заявлена лише в разі фактичного проживання відповідача у спірному помешканні, а не в разі його фактичної відсутності.

Безпідставними є також твердження позивача щодо вчинення ОСОБА_3 протягом спірного періоду часу систематичних порушень, визначених ст.116 ЖК України, як підстави для виселення без надання іншого жилого приміщення, оскільки в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України зазначені обставини не підтверджені належними та достовірними доказами, як щодо фактів систематичності порушень, так і щодо фактів вжиття до відповідача заходів запобігання і громадського впливу, які є обов»язковими для доведення у спірних правовідносинах.

Крім того, посилання на ст.391 ЦК України, як на підставу для виселення без надання іншого житлового приміщенні не ґрунтується на законі, оскільки підстави виселення з квартир, належних громадянам на праві власності регулюються положеннями ст.116 ЖК України, а ст.391 ЦК України передбачає право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто ці норми права є різними за своєю правовою природою та підставами для застосування.

Приймаючи до уваги, що з інших підстав позовні вимоги про відновлення прав власника квартири не заявлялися, а суди першої та апеляційної інстанції вирішують справи виключно в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, у зв»язку із чим рішення суду першої інстанції відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,314ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, яка діє в своїх та в інтересах ОСОБА_5, до ОСОБА_3, третя особа: відділ у справах дітей Каховської міської ради, про виселення без надання іншого жилого приміщення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

ОСОБА_1