Справа № 359/1398/17 Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/5438/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 33 11.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

11 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Суханової Є.М.,

секретар: Шуляк Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 20 вересня 2014 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Skoda», номерний знак НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння, рухаючись проїзною частиною вулиці Горбатюка в м. Борисполі Київської області в напрямку м. Києва, неподалік магазину «Нова лінія», в порушення п.2.3б), п.2.3д), п.10.1 ПДР України, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташовування в своїй смузі для руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не впорався з керуванням транспортного засобу, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та в подальшому допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, які рухалися в зустрічному напрямку, тобто в напрямку м. Харкова.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2101» ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці, а малолітній пасажир ОСОБА_6 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. 04 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до слідчого управління з заявою про залучення його до кримінального провадження в якості потерпілого. Проте, у зв'язку з тим, що в нього не було виявлено тілесних ушкоджень, позивачу було відмовлено у визнанні його потерпілим.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2015 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_3 В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Daewoo», номерний знак НОМЕР_2, сума матеріальних збитків, спричинених пошкодженням автомобіля, встановлена експертом-оцінювачем ОСОБА_7, складає 46198 гривень 53 копійки. Крім цього, до матеріальних збитків також належить сплачені позивачем кошти за послуги з оцінки вартості завданого матеріального збитку у розмірі 900 гривень (за складання висновку від 05 листопада 2014 року) та у розмірі 400 гривень (за складання висновку від 17 березня 2015 року).

Таким чином, розмір спричиненої позивачу матеріальної шкоди становить 47498 гривень 53 копійки.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, пов'язана з експлуатацією автомобіля марки «Skoda», номерний знак НОМЕР_1, була застрахована у ПрАТ «УТСК». У зв'язку з цим, 09 червня 2015 року ОСОБА_2 звернуся до ПрАТ «УТСК» з заявою про страхове відшкодування та в подальшому ПрАТ «УТСК» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 27117 гривень 51 копійок.

На підставі викладеного просив стягнути з ОСОБА_3 вартість завданого матеріального збитку у розмірі 20381 гривень 02 копійки, що на даний час залишається невідшкодованим, витрати за проведення робіт з складання висновку про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, у розмірі 1300 гривень, франшизу у розмірі 1000 гривень, а також завдану моральну шкоду у розмірі 40000 гривень.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача ОСОБА_8 подав заяву про зменшення позовних вимог, якою просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість матеріального збитку у розмірі 19081 гривень 02 копійки, витрати за проведення робіт з складання висновку про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, у розмірі 1300 гривень, франшизу у розмірі 1000 гривень, а також завдану моральну шкоду у розмірі 40000 гривень

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 розмір франшизи в розмірі 1000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 20 вересня 2014 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia Tour 1.81», номерний знак НОМЕР_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння в порушення вимог п.2.9а), 2.3д), 10.1, 34.1 ПДР України, рухаючись проїзною частиною вул. Горбатюка в м. Бориспіль Київської області в напрямку м. Києва, неподалік магазину «Нова лінія», допустив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, та в подальшому допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався в зустрічному напрямку, тобто, в напрямку м. Харкова.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2015 року, який залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2016 року, ОСОБА_3 визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання - позбавлення волі з випробуванням, встановивши ОСОБА_3 3 роки іспитового строку з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки (а.с.23-30).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою слідчого управління ГУМВС України в Київській області від 09 грудня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000290 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с. 17).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_3 був пошкоджений автомобіль марки «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_2. Внаслідок чого ОСОБА_2 було завдано матеріальної шкоди. Відповідно до висновку про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу №30/10-ТЗ від 05 листопада 2014 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7, вартість матеріального збитку, завданого власнику, внаслідок пошкодження транспортного засобу становить 33741 гривень 01 копійок (а.с.40-51).

Як вбачається з матеріалів справи, власником автомобіля марки «Daewoo», номерний знак НОМЕР_2, є ОСОБА_9, згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с.13).

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Згідно з положеннями п.1 ч.2 ст.22 ЦК України майновою шкодою є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.13 постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб

В матеріалах цивільної справи міститься також актуалізований висновок про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, №30/10-ТЗ від 17 березня 2015 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7 (а.с.53-63). Згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику, внаслідок пошкодження автомобіля марки «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_2, становить 46198 гривень 53 копійки.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, пов'язана з експлуатацією автомобіля марки «Skoda Octavia Tour 1.81», номерний знак НОМЕР_1, на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «УТСК» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3448436. Умовами полісу передбачено ліміт відповідальності ПрАТ «УТСК» за шкоду заподіяну майну у розмірі 50000 гривень, а також передбачено франшизу у розмірі 1000 гривень (а.с.33).

Згідно страхового акту №622-15К та розрахунку розміру страхового відшкодування по пошкодженому транспортному засобу №622-15К ПрАТ «УТСК» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 у розмірі 27117 гривень 51 копійок (а.с.36,37).

Отже, вартість матеріального збитку з урахуванням вже сплаченої суми страхового відшкодування становить 19081 гривень 02 копійки (46198 гривень 53 копійки - 27117 гривень 51 копійок).

Суд першої інстанції звернув увагу на ту обставину, що відповідач не визнає вказаний розмір завданого матеріального збитк, оскільки вважає недостовірними висновок про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, від 05 листопада 2014 року та актуалізований висновок про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, від 17 березня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недостовірності актуалізованого висновку, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7, від 17 березня 2015 року, тому що зі змісту актуалізованого висновку від 17 березня 2015 року встановлено, що огляд пошкодженого транспортного засобу було здійснено в жовтні 2014 року, тобто повторний огляд на час складання актуалізованого висновку не проводився.

Отже, розрахунок вартості завданої матеріальної шкоди при складанні актуалізованого висновку зроблено на основі вихідних даних висновку №30-10-ТЗ від 05 листопада 2014 року. При цьому, збільшення вартості відновлювального ремонту відбулось внаслідок зміни курсу долару США та євро по відношенню до національної валюти України станом на дату оцінки. Проте, суд не може погодитись з такими вихідними даними. Зі змісту ремонтної калькуляції, що включає в себе розрахунок вартості ремонтних робіт в нормо-годинах, фарбування, придбання запасних частин, вбачається, що розрахунок проведено в національній валюті. Тому судом критично сприймається збільшення вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, у зв'язку з коливанням офіційного курсу національної валюти по відношенню до іноземних валют.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказаний актуалізований висновок про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу №30/10-ТЗ не є належним доказом на підтвердження розміру матеріальних збитків, яких зазнав ОСОБА_2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі викладеного у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача вартості матеріального збитку у розмірі 19081 гривень 02 копійки відмовлено обґрунтовано.

Позивач також вказував, що поніс витрати на оплату послуг суб'єкта оціночної діяльності з визначення вартості матеріального збитку у загальному розмір 1300 гривень. Вказана обставина підтверджується копією акту приймання-передачі послуг від 09 листопада 2014 року та копією квитанції до прибуткового касового ордера №8 від 30 жовтня 2014 року на суму 900 гривень, а також копією акту приймання-передачі послуг від 18 березня 2015 року та копією квитанції до прибуткового касового ордера №11 від 18 березня 2015 року на суму 400 гривень (а.с.51,52).

Враховуючи те, що судом при вирішенні питання про відшкодування позивачу завданого матеріального збитку не брались за основу як вихідні дані вказані висновки, складені суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7, а також враховуючи те, що вимога про відшкодування вартості витрат на вказані послуги є похідною від вимоги про відшкодування матеріальної шкоди. Тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача грошових коштів у розмірі 1300 гривень як витрати на оплату послуг суб'єкта оціночної діяльності також не можуть бути задоволені.

Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно з п.36.6 ст.36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Судом також встановлено, що полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу №АІ/3448436 від 15 вересня 2014 року була передбачена франшиза в розмірі 1000 гривень. Тому у ОСОБА_3 виникло зобов'язання сплатити позивачу грошові кошти в розмірі 1000 гривень.

Разом з цим, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно виконав даний обов'язок.

Тому, суд вважає, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 належить стягнути франшизу у розмірі 1000 гривень.

Як видно із позовної заяви, вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 40000 гривень ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що до того часу як потрапити у дорожньо-транспортну пригоду позивач працював в таксі та використовував автомобіль «Daewoo Lanos» для перевезення пасажирів. У зв'язку з тим, що автомобіль через ушкодження, спричинені дорожньо-транспортною пригодою, не підлягає експлуатації, тому ОСОБА_2 втратив єдине джерело доходу для себе та своєї сім'ї. Оскільки на його утриманні перебуває також малолітній син ОСОБА_11 та дружина ОСОБА_12, яких потрібно утримувати, забезпечувати повноцінним харчуванням та одягом, але саме з причини втрати роботи після дорожньо-транспортної пригоди, він позбавлений можливості забезпечувати належний рівень життя своєї сім'ї. Вказані обставини здійснили на позивача тяжкий емоціональний вплив та завдали емоційних страждань.

До того ж позивач завжди підтримував автомобіль у бездоганному стані, а тому для нього факт пошкодження автомобіля є дуже болячим. На даний час ОСОБА_2 не може відремонтувати автомобіль через брак коштів. Вказана обставина спричиняє позивачу додаткові страждання та нагадує про подію дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п.3 ч.2 та ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції під час розгляду справи врахував, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки було пошкоджено майно, яким він володіє. Однак, доводи позивача стосовно того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він втратив роботу, так як працював в таксі, та як наслідок втратив єдине джерело доходу не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Висновок експерта №30/10-ТЗ від 17 березня 2015 року, на який посилається апелянт у позові та в апеляційній скарзі, не є висновком судової експертизи, оскільки не відповідає встановленим законом вимогам.

Отже, твердження апелянта про доведеність розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на його користь оцінюються колегією суддів критично, оскільки не підтверджуються наявними в матеріалах справи належними і допустимими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді О.М. Данілов

Є.М. Суханова