справа №619/3485/17
провадження №2/619/1801/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Кононихіної Н.Ю.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі

цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Дергачівського району Харківської області «про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом»,

встановив

До суду звернувся позивач ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 міської ради Дергачівського району Харківської області «про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності за набувальною давністю та в порядку спадкування за законом». Із матеріалів позову вбачається, що ОСОБА_5 з березня 1968 року одноособово, без будь-яких претензій з боку відповідачів і третіх осіб проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 по травень 2013 року. Квартира була однокімнатною, житловою площею 17,7 м.кв, загальною площею 29,7 м.кв. ОСОБА_5 був зареєстрований за цією адресою з 07 березня 1968 року у якості основного наймача, причому житло вважалося відомчим та належало КСП «Харківській птахофабриці», де ОСОБА_5 працював у якості різноробочого. Проживав спочатку у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 з якою побрався у 1961 році, а затим окремо після розірвання шлюбних відносин у 1985 році, так як остання проживала у своїй квартирі АДРЕСА_1, де і була зареєстрована. У 1970 році в їх сімї народилася дочка ОСОБА_6.

Весь цей час ОСОБА_5 сплачував комунальні послуги, продовжував нести інші експлуатаційні витрати, проводив у тому числі і капітальні ремонти у квартирі. З моменту заселення 1968 р. і по день своєї смерті у травні 2013 році ОСОБА_5 не оформив право власності належним чином на вказану квартиру. У той же час припинило своє існування у 1996 році КСП «Харківської птахофабрики», після чого житловий фонд був знятий з балансу підприємства, але не переданий на баланс ОСОБА_3 міської ради, що підтверджено довідкою № 7129 від 01.11.2017 року.

Таким чином, з 1998 року ОСОБА_5 добросовісно заволодів вказаним майном з 1996 року після припинення існування підприємства КСП «Харківської птахофабрики» і продовжував відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років, тобто набув право власності на це майно.

Позивач є онуком ОСОБА_5, з весни 2007 року - коли йому виповнилося 18 років та він закінчив вечірню школу - за згодою ОСОБА_5 вселився в спірну квартиру став проживати однією сімєю із своїм дідом, так як у нього не склалися відносини із матірю ОСОБА_7, яка проживала у цивільному шлюбі з іншим чоловіком, який не був рідним батьком позивача. При цьому позивач перевіз у спірну квартиру свої речі: компютер, носильні речі і одяг. Спільний бюджет сімї складався із пенсії ОСОБА_5, яка дорівнювала близько 1200 грн, а також заробітку позивача у розмірі 3000 грн, так як він виконував різноманітні побутові і будівельні роботи за наймом. Крім того, дід ОСОБА_5 працював на ОСОБА_3 очисних спорудах робочим, отримував заробіток близько 1500грн. Дід та онук вели спільне господарство та витрачали сумісні кошти на харчування, придбання меблів до квартири, разом купили новий холодильник та телевізор, пилосос, диван, люстру. У 2010 році вони провели ремонт у квартирі, замінивши стару сантехніку та зробили опалювальну систему квартири, переклеїли шпалери та зробили окраску житла, із сумісного заробітку вони сплачували комунальні рахунки.

При цьому позивач був адміністративно зареєстрований у квартирі матері АДРЕСА_2, але втратив там право на житло, так як більше шести місяців не проживав на житловій площі без поважних причин.

23.05.2013 дідусь ОСОБА_5 раптово помер від нещасного випадку, загинувши на роботі він утонув в очисному колекторі підприємства ОСОБА_3 очисних споруд. Онук займався його похованням. Та впродовж шести місяців фактично прийняв спадщину після смерті діда, так як проживав однією сімєю з померлим більше пяти років на момент його смерті, що підтверджують свідки.

Після смерті ОСОБА_8, позивач продовжив проживати в спірній квартирі, оскільки за життя дідусь неодноразово висловлював свій намір подарувати її онуку, вважаючи квартиру своєю власністю. Мати позивача ОСОБА_7 та дружина померлого - ОСОБА_4, знали про його бажання та не заперечували проти цього.

Тобто після смерті спадкодавця, позивач фактично прийняв спадщину, а саме вищевказану квартиру шляхом фактичного користування нею, сплачував комунальні рахунки, проводив ремонти, крім того - проживав з померлим більше пяти років до відкриття спадщини, тобто продовжив одноособово, добросовісно, відкрито і безперервно володіти вказаним майном більше 10 років - з 2007 року по теперішній час.

Тому позивач прохав встановити право власності на спірну квартиру за ним у порядку спадкування за законом, так як проживав з померлим однією сімєю більше пяти років.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, сповіщений про судове слухання, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд вирішує справу на тих доказах, які надані у судовому засіданні.

Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 344 ЦК України: «Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито,безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першоїстатті 344 ЦКособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановленоЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 з березня 1968 року одноособово, без будь-яких претензій з боку відповідачів і третіх осіб проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 по травень 2013 року. Квартира була однокімнатною, житловою площею 17,7 м.кв, загальною площею 29,7 м.кв. ОСОБА_5 був зареєстрований за цією адресою з 07 березня 1968 року у якості основного наймача, причому житло вважалося відомчим та належало КСП «Харківській птахофабриці», де ОСОБА_5 працював у якості різноробочого. Проживав спочатку у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 з якою побрався у 1961 році, а затим окремо після розірвання шлюбних відносин у 1985 році, так як остання проживала у своїй квартирі АДРЕСА_1, де і була зареєстрована. У 1970 році в їх сімї народилася дочка ОСОБА_6.

Весь цей час ОСОБА_5 сплачував комунальні послуги, продовжував нести інші експлуатаційні витрати, проводив у тому числі і капітальні ремонти у квартирі. З моменту заселення 1968 р. і по день своєї смерті у травні 2013 році ОСОБА_5 не оформив право власності належним чином на вказану квартиру. У той же час припинило своє існування у 1996 році КСП «Харківської птахофабрики», після чого житловий фонд був знятий з балансу підприємства, але не переданий на баланс ОСОБА_3 міської ради, що підтверджено довідкою № 7129 від 01.11.2017 року.

Враховуючи, що володіти та користуватися спірною квартирою ОСОБА_5 почав з 1996 року (після припинення існування підприємства КСП «Харківська птахофабрика»)., у зв'язку з цим право на звернення до суду за захистом своїх майнових прав у нього з'явилося після сплину десятирічного строку, тобто з 2005 року.

Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для даної справи і які відповідно до ч. 1ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що з 1996 року ОСОБА_5 добросовісно заволодів вказаним майном з 1996 року після припинення існування підприємства КСП «Харківської птахофабрики» і продовжував відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років, тобто набув право власності на це майно.

Також у судовому засіданні встановлено, що позивач є онуком ОСОБА_5, з весни 2007 року - коли йому виповнилося 18 років та він закінчив вечірню школу - за згодою ОСОБА_5 вселився в спірну квартиру став проживати однією сімєю із своїм дідом, так як у нього не склалися відносини із матірю ОСОБА_7, яка проживала у цивільному шлюбі з іншим чоловіком, який не був рідним батьком позивача. При цьому позивач перевіз у спірну квартиру свої речі: компютер, носильні речі і одяг. Спільний бюджет сімї складався із пенсії ОСОБА_5, яка дорівнювала близько 1200 грн, а також заробітку позивача у розмірі 3000 грн., так як він виконував різноманітні побутові і будівельні роботи за наймом. Крім того, дід ОСОБА_5 працював на ОСОБА_3 очисних спорудах робочим, отримував заробіток близько 1500грн. Дід та онук вели спільне господарство та витрачали сумісні кошти на харчування, придбання меблів до квартири, разом купили новий холодильник та телевізор, пилосос, диван, люстру. У 2010 році вони провели ремонт у квартирі, замінивши стару сантехніку та зробили опалювальну систему квартири, переклеїли шпалери та зробили окраску житла, із сумісного заробітку вони сплачували комунальні рахунки.

При цьому позивач був адміністративно зареєстрований у квартирі матері АДРЕСА_3, але втратив там право на житло, так як більше шести місяців не проживав на житловій площі без поважних причин.

23.05.2013 дідусь ОСОБА_5 раптово помер від нещасного випадку, загинувши на роботі він утонув в очисному колекторі підприємства ОСОБА_3 очисних споруд. Онук займався його похованням. Та впродовж шести місяців фактично прийняв спадщину після смерті діда, так як проживав однією сімєю з померлим більше пяти років на момент його смерті, що підтверджують свідки.

Після смерті ОСОБА_8, позивач продовжив проживати в спірній квартирі, оскільки за життя дідусь неодноразово висловлював свій намір подарувати її онуку, вважаючи квартиру своєю власністю. Мати позивача ОСОБА_7 та дружина померлого - ОСОБА_4, знали про його бажання та не заперечували проти цього.

Тобто після смерті спадкодавця, позивач фактично прийняв спадщину, а саме вищевказану квартиру шляхом фактичного користування нею, сплачував комунальні рахунки, проводив ремонти, крім того - проживав з померлим більше пяти років до відкриття спадщини, тобто продовжив одноособово, добросовісно, відкрито і безперервно володіти вказаним майном більше 10 років - з 2007 року по теперішній час.

Цей факт підтверджується також показаннями свідків.

Інших спадкоємців за законом чи за заповітом після смерті ОСОБА_5 нема, ніхто не звернувся до нотаріальної контори чи суду з приводу прийняття спадщини після смерті цього спадкодавця.

За таких обставин на підставі ст. 1264 ЦК України суд встановлює юридичний факт проживання позивача із спадкодавцем ОСОБА_5 однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини з весни 2007 року, тобто позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5, яка настала 23 травня 2013 року.

Також суд визнає за позивачем право власності в порядку спадкування за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_5 на квартиру № 14 по вул. Центральна у м. Дергачі, Дергачівського району Харківської області, житловою площею 17,7 м.кв, загальною площею 29,7 м.кв.

На підставі викладеного та керуючисьст.344,ст.1264,1268 ЦК України, ст. 5,10,60,208,212-215 ЦПК України, суд

вирішив

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт проживання позивача ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_5 однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини з весни 2007 року, тобто позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5, яка настала 23 травня 2013 року.

Визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_5 на квартиру № 14 по вул. Центральна у м. Дергачі, Дергачівського району Харківської області, житловою площею 17,7 м.кв, загальною площею 29,7 м.кв.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Н. Ю. Кононихіна