Справа № 201/7236/17
Провадження № 2/201/2637/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

19.05.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 24.05.2017р. позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу разом з доданими до неї документами та роз'яснено позивачу, що з даною позовною заявою він може звернутися до Печерського районного суду м. Києва (а.с. № 8).

30.05.2017р. позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 24.05.2017р. про повернення позовної заяви (а.с. № 11-12).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.07.2016р. (а.с. № 82-83) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 24.05.2017р. скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 27.07.2017р. позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.№ 86). Після усунення позивачем недоліків в позовній заяві, ухвалою від 12.09.2017р. було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. № 156).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що 21.04.2011р. ним до Кіпрської філії ПАТ КБ «Приватбанк» було подано заяву про відкриття рахунку в іноземній валюті (євро), на підставі якої на ім'я позивача було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 (євро). 22.12.2016р. позивач звернувся до Кіпрської філії з заявою про видачу готівки з поточного рахунку у сумі 154 551,27 євро, проте вимоги позивача про перерахунок коштів банком виконані не були. Того ж дня, позивач письмово звернувся до філії з вимогою щодо підтвердження можливості отримання ним 23.12.2016р. До 10:00 год. належних йому грошових коштів, проте в визначений строк кошти не було видано банком, а натомість надано лише довідку щодо залишку коштів на рахунку. 27.12.2016р. ОСОБА_1 повторно з'явився до банку для отримання коштів зі свого поточного рахунку або отримання письмової відповіді на його запит від 22.12.2016р., проте не отримав від банку очікуваної відповіді, кошти видані не були, та позивачу було надано лише довідку про залишок коштів на рахунку станом на 27.12.2016р. В подальшому за період з 09.01.2017р. по 13.02.2017р. банк почав частково видавати позивачеві готівкові кошти в межах самостійно встановленого ліміту, спочатку 500 євро в день, а потім 300 євро в день. В період з 22.12.2017р. по 02.02.2017р. філія не приймала платіжні доручення позивача на безготівковий переказ коштів в іншій банк, посилаючись на відсутність такої технічної можливості після "націоналізації". 02.02.2017р. позивачу було повідомлено про можливість здійснити безготівковий переказ його коштів в інший банк, після чого, того ж дня позивачем було надане платіжне доручення на переказ 147500,00 євро на його рахунок в іншому банку, проте, банком відповідний платіж виконаний не був, а з поточного рахунку було здійснено списання комісії. 13.02.2017р. працівниками філії було запропоновано позивачеві оформити нове платіжне доручення, оскільки скінчився термін дії платіжного доручення від 02.02.2017р. 13.02.2017р. позивачем було подане нове платіжне доручення на перерахування 147 500 євро на його рахунок в іншому банку та 13.02.2017р., грошові кошти у сумі 147500 євро були перераховані на поточний рахунок позивача, відкритий в іншому банку.

Позивач вважає відповідні дії відповідача неправомірними та такими, що порушили його право на розпорядження належними йому грошовими коштами, а отже, у зв'язку з простроченням виконання розпорядження власника рахунку, згідно з вимогами ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у відповідача виник обов'язок сплатити позивачу пеню за неналежне виконання зобов'язання за договором банківського рахунку в розмірі 7784,78 євро, яка станом на дату її утворення становить 225 991,30 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 05.05.2017р. - а.с. № 175) в судове засідання 19.12.2017р. не з'явився, в наданій суду 19.12.2017р. заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглянувши справу за його відсутності (а.с. № 174). Крім того, в наданій заяві представник позивача підтримав обґрунтування викладені ним в додаткових поясненнях по справі (а.с. № 169) та додатково зазначив, що заперечення представника відповідача з приводу того, що банк не мав змоги виконати розпорядження позивача про видачу грошових коштів, у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації на час з 19.12.2016р. по 18.01.2017р., не відповідають дійсності оскільки, Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.12.2016р. за №2897 «Про припинення тимчасової адміністрації» у ПАТ КБ «ПриватБанк» тимчасову адміністрацію було припинено 22.12.2016р., а делеговані уповноваженим особам Фонду повноваження відкликано.

Представник відповідача - ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р.- а.с. №165) в наданій суду 19.12.2017р. заяві позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю, справу розглянути без її участі та без технічної фіксації судового процесу. Крім того, представником відповідача були надані додаткові пояснення до раніше наданих заперечень (а.с. № 161-163), в яких зазначено, що Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2016р. було запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ КБ «ПриватБанк» на період з 19.12.2016р. по 18.01.2017р. Відповідно до Наказу Тимчасової адміністрації №5 від 19.12.2016р. заборонено здійснення будь-яких переказів з використанням функціональних можливостей систем грошових переказів. Таким чином, банк не мав правових підстав на задоволення вимог позивача щодо перерахування коштів з його банківського рахунку на інші рахунки. Крім того, в письмових запереченнях на позов від 23.10.2017р. (а.с. № 161-163) представник відповідача зазначила, що за період з 09.01.2017р. по 13.02.2017р. позивачем були отримані грошові кошти з його поточного рахунку спочатку 500 євро в день, а потім 300 євро в день, а після отримання філією належним чином оформленого платіжного доручення, 13.02.2017р. був здійснений переказ коштів на зазначений позивачем рахунок в іншому банку.

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України (який набрав чинності 15.12.2017р.) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані представниками сторін письмові пояснення та заперечення щодо предмету позову, суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті за відсутності сторін.

Оскільки позиція відповідача щодо невизнання позовних вимог суду відома (а.с. № 161-163), підстав для винесення заочного рішення немає, отже справу слід розглядати в порядку, передбаченому главою 9 розділу III ЦПК України

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченнях сторін в сукупності з наданими письмовими доказами вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 81,82 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до ст.7 Закону "Про міжнародне приватне право" при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Статтями 25, 26 Закону встановлено, що особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави.

Частинами 2 та 3 ст.32 Закону встановлено, що у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов'язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Враховуючи, що у заяві-договорі про відкриття поточного рахунку ОСОБА_1, не міститься будь-яких положень про вибір права, застосуванню підлягають норми, встановлені діючим законодавством України.

Згідно з ч.2. ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась.

Стаття 1066 ЦК України визначає, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, письмових пояснень та заперечень представника відповідача, відповідачем визнаються обставини відкриття, на підставі наданої 21.04.2011р. ОСОБА_1 до Кіпрської філії ПАТ КБ «Приватбанк» заяви про відкриття рахунку в іноземній валюті «євро» (а.с.№ 23), поточного рахунку НОМЕР_3 та розміщення на ньому грошових коштів належних позивачеві, тому керуючись ст.82 ЦПК України, суд вважає відповідні обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Приписами ст.1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

У відповідності до положень ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно наданих представником відповідача письмових доказів, судом встановлено, що Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2859 від 18.12.2016р., розпочато процедуру виведення ПАТ КБ «ПриватБанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 19.12.2016р. по 18.01.2017р. (включно) (а.с. № 178).

Наказом Тимчасової адміністрації №5 від 19.12.2016р. було заборонено з 19.12.2016р. здійснювати у ПАТ КБ «ПриватБанк» будь-які видаткові банківські операції - безготівкові та готівкові, здійснювати оплату за укладеними правочинами без дозволу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Приватбанк» Соловйової Н.А. (а.с. № 177).

Відповідно до ст.21 Закону України «Про платіжні системи та перекази» ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. Згідно до ст.22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Судом встановлено, що 22.12.2016р. позивач звернувся до філії з заявою №р.18.00.1/22-918 про видачу готівки з поточного рахунку у сумі 154551,27 євро (а.с. № 29), крім того, цього ж дня 22.12.2016р. позивачем було надано платіжне доручення (а.с. № 31) про видачу коштів з рахунку, грошові кошти за відповідним розрахунковим документом позивачем отримані не були.

Як вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи письмових заяв, після 22.12.2016р. ОСОБА_1, неодноразово звертався до Кіпрської філії з вимогою для отримання готівкових коштів зі свого поточного рахунку або отримання письмової відповіді на його запит. На відповідні заяви позивача банком надавалися довідки про щодо залишку коштів на рахунку позивача.

В подальшому, як зазначає позивач у позовній заяві, що не спростовувалося представником відповідача в наданих суду письмових запереченнях, за період з 09.01.2017р. по 13.02.2017р. відповідач почав частково видавати позивачеві готівкові кошти в межах лімітів, спочатку 500 євро в день, а потім 300 євро в день, при цьому, платіжне доручення позивача від 02.02.2017р. про видачу всієї суми залишку коштів розміщених на поточному рахунку, банком виконано не було. Остаточний переказ суми залишку коштів позивача на рахунок в іншому банку був здійснений відповідачем 13.02.2017р. на підставі платіжного доручення позивача (а.с. № 48).

Надаючи оцінку доводам представника відповідача викладених в письмових запереченнях, як на підставу для відмови в задоволені позову, суд приходить до висновку, що вони не знайшли своє підтвердження виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.12.2016р. на офіційному вєб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщено інформацію наступного змісту: "Беручи до уваги реєстрацію Міністерством фінансів України прав власності на акції ПАТ КБ «ПриватБанк» в депозитарній системі, а також виконання плану врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ КБ «ПриватБанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21.12.2016р. №2897 «Про припинення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до зазначеного рішення з 22.12.2016р. припинено тимчасову адміністрацію у ПАТ КБ «ПриватБанк» та відкликано повноваження, делеговані уповноваженим особам Фонду на тимчасову адміністрацію у ПАТ КБ «ПриватБанк», що спростовує заперечення відповідача, про неможливість банка в період з 19.12.2016р. по 18.01.2017р. (включно) здійснювати будь-які перекази з використанням функціональних можливостей систем грошових переказів.

Також, суд приймає до уваги, надані представником позивача письмові докази, з яких вбачається, що 21.12.2016р. офіційному сайті Центрального банку Кіпру було розміщено інформацію про те, що Центральний банк Кіпру, з огляду на спільну заяву Міністерства фінансів України і Національного банку України про участь у капіталі ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18.12.2016р., і, зокрема, для того, щоб захистити інтереси кредиторів банку та фінансову стабільність у Республіці, вирішив приступити до введення наступної додаткової умови ліцензування банківської діяльності ПриватБанку для подальшої роботи відділення на Кіпрі: відділення Приватбанку на Кіпрі повинно займатися виключно наведеними нижче банківськими операціями: 1) Повернення або поновлення поточних вкладів і отримання платежів за існуючими кредитними лініями; 2) Оплата адміністративних витрат, що пов'язані з роботою відділення. (офіційний переклад даної сторінки наявний в матеріалах справи), що і було запроваджено в дію враховуючи, що за період з 09.01.2017р. по 13.02.2017р., відповідач частково здійснював видачу позивачеві грошових коштів розміщених на його поточного рахунку.

Дані обставини не були спростовані представником відповідача належними доказами при розгляді справи, виходячи з чого, суд приходить до висновку, що з 22.12.2016р. позивач був безпідставно обмежений в можливості розпорядження грошовими коштами, які знаходились на його поточного рахунку, а Кіпрська філія ПАТ КБ "ПриватБанк" не мала обмежень для здійснення видаткових операцій по поверненню коштів розміщених на рахунку позивача.

Відповідно до п.п. 1.24, 1.41 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Сума переказу - кошти, відповідна сума яких внаслідок переказу має бути зарахована на рахунок отримувача або видана йому у готівковій формі.

Відповідно до ст.21, 30 цього Закону, ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Відповідно до ст. 32 цього Закону банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно наданого позивачем розрахунку, який не був спростований відповідачем, заборгованість по пені розрахована у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, з урахуванням здійснених відповідачем часткових виплат з період з 23.12.2016р. по 13.02.2017р., та становить 7784,78 євро, яка станом дату її утворення в гривневому еквіваленті становить 225 991 грн. 30коп.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що позовні ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення пені в розмірі 225 991 грн. 30коп., за порушення банком, строків виконання доручення клієнта по перерахунку коштів підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 2259 грн. 91 коп., що підтверджується квитанцією (а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 634, 639, 1066, 1073, 1074 ЦК України, ст.ст. 21, 24, 30, 32 Закону України "Про платіжні системи та перекази", ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 82, 89, 223, ч. 2 ст.247, ст. ст.259, 263-265, п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.), суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код - ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1) пеню за прострочення здійснення переказу з поточного рахунку № НОМЕР_2 у сумі 225 991 грн. 30 коп. (двісті двадцять п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто одну грн. 30 коп.)

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2259 грн. 91 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо в апеляційний суд Дніпропетровської шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Ткаченко Н.В.