РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі :

судді Скиба М.М.,

за участю секретаря Панаслюк Є.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Торецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок хуліганських дій,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне.

17.06.2017 року його брат ОСОБА_2, знаходячись у стані алкогольного спяніння, висловлюючись нецензурною лайкою, пошкодив йому паркан і наніс йому шкоду, згідно акту дефекту від 19.06.2017 року, на суму 4380 грн. та ремонті роботи. Всього заподіяно йому матеріальну шкоду на суму 6508 грн.

Крім того, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що на його адресу та на адресу його сімї були нанесені образи, які принижують його честь та гідність. Моральну шкоду він оцінює у розмірі 20000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги. В судовому засіданні 13.12.2017 року позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь 2880 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, за кошторисом наданим відповідачем, та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору, відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., витрати за складання кошторису у сумі 446 грн.

Відповідач та його представник в суді з позовом згодні частково, не заперечують проти стягнення вартість відновлювальних робіт у сумі 2880 грн., в решті позову просять відмовити у звязку з недоведеністю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виникли суперечки з приводу розташування межі між їхніми садибними ділянками. У звязку з чим 17.06.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сталася сварка, під час якої останній пошкодив паркан та у звязку з чим завдав ОСОБА_1 матеріальну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п.2 «Про практику розгляду судом цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»від 27.03.92 р. № 6 , розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок .

Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Відповідно до частин 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному й повному зясуванню обставин справи : розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно з наданим відповідачем локальним кошторисом на будівельні роботи на ремонт паркану за адресою : м. Торецьк, с. Новгородське, вул. Межова, 33, вартість робіт складає 2880 грн. Позивач погодився з вказаним кошторисом і вартістю ремонтних робіт.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2880 грн. підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем в суді не наведені належні та допустимі докази щодо завдання йому моральної шкоди неправомірними діями відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в цій частині позову слід відмовити.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення витрат, повязаних з оплатою за складання кошторису у сумі 446 грн., суд зазначає, що ця вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч вказаним вимогам Закону вказані витрати позивачем не доведені. Позивачем надана квитанція до прибуткового касового ордеру № 31/12 ФОП ОСОБА_4 про сплату ОСОБА_1 603,17 грн., підстава акт № 1 від 10.10.2017 року. Доказів на підтвердження сплати за складання кошторису в сумі 446 грн. суду не надано.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 3000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, в тому числі витрат на правову допомогу.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Згідно ч. 2статті 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК, судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи.

Так, право на правову допомогу гарантовано ст. ст.8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст. ст.12,42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Позивачем на підтвердження зазначеної вимоги надано до суду квитанцію про сплату на імя ОСОБА_5 3000,00 грн., але жодних підтверджень, що саме ОСОБА_5 надавала правову допомогу суду не надано (відсутній договір про надання правової допомоги, ордер, інше).

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вимоги позивача задоволені частково, задоволена позовна вимога щодо стягнення матеріальної шкоди з відповідача на його користь, у звязку з чим підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним за цю вимогу судовий збір у розмірі 640 грн. Судові витрати по сплаті судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди не підлягають оплаті, оскільки в цій частині позову відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди 2880 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп., витрати, повязані з оплатою судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя :