Справа № 454/989/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/2298/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_3, представника комунального

підприємства "Сокальська районна друкарня" - Бордюка М.Й.,

Шклянки Б.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08 липня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до комунального підприємства"Сокальська районна друкарня" Сокальської районної ради Львівської області та директора комунального підприємства "Сокальська районна друкарня" Сокальської районної ради Львівської області Шклянки Богдана Петровича, третя особа територіальна державна інспекція з питань праці у Львівській області про скасування наказу комунального підприємства Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна друкарня» від 02.03.2015 року за №15; зобов'язання директора КП Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна друкарня» Шклянку Б.П. спростувати перед колективом друкарні на профспілкових зборах поширені ним щодо неї неправдиві відомості; стягнення з директора КП Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна друкарня» Шклянки Б.П. завдану матеріальну шкоду в сумі 30000 гривень; стягнення з директора КП Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна друкарня» Шклянки Б.П. завдану моральну шкоду в сумі 40000 гривень, оскільки були принижені її честь та гідність; поновлення на посаді головного бухгалтера комунального підприємства «Сокальська районна друкарня» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення понесених судових витрат.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до КП "Сокальська районна друкарня" Сокальської районної ради Львівської області та директора КП "Сокальська районна друкарня" Сокальської районної ради Львівської області Шклянки Богдана Петровича, третя особа територіальна державна інспекція з питань праці у Львівській області в частині п.п. 2, 3, 4 уточнених позовних вимог залишено без розгляду, зокрема, щодо зобов"язання директора КП "Сокальська районна друкарня" Шклянки Богдана Петровича спростувати перед колективом друкарні на профспілкових зборах поширені ним недостовірні відомості, про недобросовісне відношення позивача до виконання своїх службових обов"язків, стягнення з директора КП "Сокальська районна друкарня" Шклянки Богдана Петровича завданої моральної шкоди в сумі 40000 гривень, завдані приниженням позивача гідності, честі та ділової репутації, та відшкодування матеріальної шкоди в сумі 30000 грн., завданих поширенням недостовірної інформації, оскільки провадження у справі в цій частині було відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений строк.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_3 до КП "Сокальська районна друкарня" Сокальської районної ради Львівської області та директора КП "Сокальська районна друкарня" Сокальської районної ради Львівської області Шклянки Богдана Петровича, третя особа територіальна державна інспекція з питань праці у Львівській області про скасування наказу про звільнення за прогули, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що з 01 липня 2013 року працювала головним бухгалтером комунального підприємства «Сокальська районна друкарня». Наказом КП Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна друкарня» від 02.03.2015 року за №15 «Про звільнення за прогул» її було звільнено з посади головного бухгалтера з 25 лютого 2015 року зі згоди профспілкового комітету за здійснені прогули з 9.00 до 18.00 год. 25.02.2015 року, і з 09.00 до 18.00 год. 26.02.2015 року по ст. 40 п.4 КЗпП України. З даним наказом вона незгідна та вважає його незаконним, оскільки 24.02.2015 року позивачці закрили лікарняний лист і вона написала заяву на невикористану відпустку з 25 лютого 2015 року за період роботи з 01.07.2013 року по 01.07.2014 року. Цю заяву разом з лікарняним листом було особисто передано директору КП Шклянці Б.П. її донькою ОСОБА_6 Проте, 26.02.2015 року відповідач зателефонував їй та запропонував прийти в друкарню щоб написати заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки він повідомив про відсутність в нього її заяви про відпустку. Причиною її звільнення, на її думку, є зведення з нею особистих рахунків директора. Вважає, що даним наказом про звільнення директором принижено її честь, ділову репутацію та гідність. Внаслідок незаконного звільнення відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти на життя, нею було втрачено душевний спокій, чим завдано матеріальної та моральної шкоди. Також зазначає, що при її звільненні відповідачем допущено ряд порушень, зокрема: її не було запрошено на засідання профспілкового комітету, хоча вона є членом профспілки; не відібрано в неї пояснень; з 08.12.2014 року її було переведено на 0,5 ставки, хоча вона перебувала на лікарняному та не давала своєї письмової згоди на продовження роботи на підприємстві при зміні істотних умов праці; відповідачем не було ознайомлено її з наказом про звільнення з роботи та не видано його копії, а лише надіслано копію і причини звільнення зазначені в наказі не відповідають дійсним обставинам справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника КП «Сокальська районна друкарня» Бордюка М.Й., Шклянки Б.П. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 протягом двох днів була відсутня на роботі без поважних причин, вчинила прогул, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України є підставою для звільнення з ініціативи адміністрації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Стаття 232 КЗпП України передбачає, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з положеннями ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня ) без поважних причин.

Відповідно до ст. 43-1 ч.1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається у випадку звільнення керівника та головного бухгалтера підприємства, установи та організації.

Працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст. 139 КЗпП України).

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана; 2) звільнення.

Статті 148, 149 КЗпП України передбачають, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 01.07.2013 року працювала головним бухгалтером Комунального підприємства Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна друкарня».

Наказом директора КП Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна друкарня від 02.03.2015 року за №15 «Про звільнення за прогул» головного бухгалтера ОСОБА_3 звільнено з посади головного бухгалтера з 25 лютого 2015 року за згодою профспілкового комітету (протокол №7 від 26 лютого 2015 року ) за прогули з 9.00 до 18.00 год. 25.02.2015 року , і з 09.00 до 18.00 год. 26.02.2015 роки по ст. 40 п.4 КЗпП України.

З дублікату трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 вбачається, що в трудову книжку внесено запис про її звільнення з посади головного бухгалтера з 25 лютого 2015 року по ст. 40 п.4 КЗпП України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 була відсутня на роботі 25.02.2015 року і 26.02.2015 року з 9.00 год. до 18.00 год. без поважних причин, а відтак прийшов до висновку про правомірність звільнення її за прогул.

Такий висновок суд першої інстанції обґрунтовує поясненнями ОСОБА_3, яка свою відсутність на роботі 25.02.2105 року і 26.02.2015 року пояснила тим, що до 25.02.2015 року знаходилася на лікуванні, у зв»язку з чим їй було видано листок непрацездатності, а після закінчення лікування мала намір оформити відпустку, у зв»язку з чим через дочку подала на ім»я директора заяву про надання відпустки, оскільки за станом здоров»я не могла приступити до роботи, стверджуючи про те, що надання відпустки було погоджено між нею та директором підприємства, який в суді першої та апеляційної інстанції заперечив те, що надавав згоду на надання ОСОБА_3 відпустки, заяву ОСОБА_3 про надання відпустки він не отримував і наказ про надання відпустки не видавав та не підписував.

В матеріалах справи відсутній наказ директора КП «Сокальська районна друкарня» про надання головному бухгалтеру КП «Сокальська районна друкарня» відпустки з 25.02.2015 року.

Як ствердили в суді першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_3, директор КП «Сокальська районна друкарня» Шклянка Б.П., наказ про надання ОСОБА_3 відпустки з 25.02.2015 року директором підприємства не видавався, тобто, ОСОБА_3 самовільно використала відпустку, надання якої згідно з графіком відпусток було передбачене ОСОБА_3 в серпні 2015 року.

А відтак, невихід на роботу ОСОБА_3 свідчить про самовільне використання позивачкою відпустки (вихід у відпустку) без відповідного наказу керівника підприємства, тобто, причини її відсутності на роботі 25.02.2015 року та 26.02.2015 року, є неповажними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції взяв до уваги пояснення позивачки, яка в суді першої та апеляційної інстанцій не заперечувала факт неявки на роботу 25.02.2015 року та 26.02.2015 року, її неявка на роботу у зазначені дні підтверджується доповідними записками бухгалтера Підцерковної Н.І. від 25.02.2015 року та від 26.02.2015 року, актами №1 та №2 від 25.02.2015 року та 26.02.2015 року про відсутність на робочому місці головного бухгалтера ОСОБА_3 у зазначені дні з 9.00 год. до 18.00 год.

Як пояснила ОСОБА_3, причиною невиходу на роботу після закінчення листка непрацездатності був незадовільний стан її здоров»я, разом з тим на підтвердження зазначених обставин, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надала суду письмових доказів, а тому суд першої інстанції, з»ясовуючи питання поважності причин відсутності ОСОБА_3 на роботі 25.02.2015 року та 26.02.2015 року, прийшов до вірного висновку про те, що причини відсутності її на роботі у зазначені дні були неповажними.

За вищенаведеного, встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що неявка головного бухгалтера підприємства ОСОБА_3 на роботу 25.02.2015 року і 26.02.2015 року, її відсутність у ці дні на роботі з 9.00 год. до 18.00 год. без поважних причин за відсутності наказу про надання їй відпустки з 25.02.2015 року, свідчить про неявку на роботу без поважних причин, про вчинення ОСОБА_3 прогулу, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України є підставою для звільнення з ініціативи адміністрації.

Досліджуючи поважність причин відсутності ОСОБА_3 на роботі 25.02.2015 року та 26.02.2015 року, суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену в рішенні від 19 жовтня 2011 року по справі № 6-56708св10, що крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивачки з роботи є встановлення поважності причин відсутності.Самовільне вибуття у відпустку, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, також визнається прогулом.

Твердження апелянта про те, що її було звільнено без згоди профспілки спростовується поданням директора КП Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна друкарня» від 26.02.2016 року до профспілкового комітету про надання згоди на звільнення працівника ОСОБА_3 за прогул, повідомленням профспілкового комітету КП Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна друкарня» від 26.02.2016 року про надання згоди на звільнення за прогули головного бухгалтера ОСОБА_3 відповідно до ст. 40 п.4 КЗпП України, протоколом зборів профспілкової організації КП Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна друкарня» від 26.02.2016 року № 7.

Крім цього, листом Ради об»єднання профспілок Львівщини від 22.02.2016 року № Н-5 на звернення ОСОБА_3 їй було роз»яснено, що статтею 43-1 КЗпП не передбачено надання згоди виборного органу профспілки на звільнення з посади керівників і головних бухгалтерів підприємств, установ, організацій.

На думку колегії суддів не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення директором КП «Сокальська районна лікарня» порядку притягнення її до дисциплінарної відповідальності з підстав того, що директор на зажадав від неї письмових пояснень, такі доводи апелянта спростовуються актом про відмову працівника надати пояснення через відсутність на робочому місці по КП Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна друкарня» від 27.02. 2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 пропонувалось надати пояснення щодо відсутності її на роботі 25.02.2015 року та 26.02.2015 року, однак вона від надання пояснень відмовилася.

Згідно з правовою позицією Верхового Суду України, висловленою у справі №6-2801 цс 15 невиконання власником чи уповноваженим органом обов»язку зажадати письмові пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджено представленими суду доказами, що спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення директором порядку застосування дисциплінарного стягнення, оскільки він не зажадав від неї таких пояснень.

Актом від 03.03.2015 року про відмову працівника розписатися в наказі директора КП Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна друкарня» №15 від 02.03. 2015 року підтверджується, що ОСОБА_3 було запропоновано розписатися про ознайомлення з наказом про звільнення, однак позивачка відмовилася поставити свій підпис, а повідомленням КП «Сокальська районна друкарня» від 03.03.2015 року за № 34 підтверджується повідомлення ОСОБА_3 про її звільнення з роботи відповідно до наказу КП Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська районна друкарня» від 02.03.2015 року за №15 та скерування позивачці наказу про її звільнення для відома.

Листом КП «Сокальська районна друкарня» від 04.03.2015 року за № 36 ОСОБА_3 була належно повідомлена про необхідність прибути в КП для отримання дублікату трудової книжки, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, оригінал трудової книжки ОСОБА_3 на підприємстві відсутній, і як було встановлено в результаті службового розслідування, оригінал трудової книжки, відповідальна за ведення трудових книжок ОСОБА_3, відмовилася повернути свою трудову книжку і передати її друкарці ОСОБА_8, на яку було покладено обов»язок зберігання та ведення трудових книжок.

Відповідно до наказу КП «Сокальська районна друкарня» від 08.10.2014 року за №28 «Про штатний розпис» на підприємстві скорочено 0,5 ставки головного бухгалтера з 08 грудня 2014 року, а наказом № 43 від 26.12.2014 року по КП «Сокальська районна друкарня» на підприємстві з 01 січня 2015 року введено в штат 0,5 ставки бухгалтера.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що без її погодження було видано наказ про переведення головного бухгалтера на 0,5 ставки, що директор підприємства без погодження перевів її неповний робочий день з оплатою 0.5 ставки, не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що позивачка допустила прогул, так як 25.02.2015 року та 26.02.2015 року з 09.00 год. до 18.00 год. була відсутня на роботі без поважних причин, висновків суду про законність звільнення ОСОБА_3 за прогул, оскільки відмова позивачки від роботи через зміні істотних умов праці може бути підставою для її звільнення на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України (відмова працівника від продовження роботи у зв»язку із зміною істотних умов праці), правомірність наказів №28 від 08.10.2014 року та №43 від 26.12.2014 року не є предметом дослідження у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.