Головуючий суду 1 інстанції - Стеценко О.С.
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 420/112/17
Провадження № 22ц/782/299/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Єрмакова Ю.В.,

суддів - Назарової М.В. Орлова І.В.,

за участю секретаря судового засідання Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а:

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, після уточнення якого остаточно просила визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті матері, ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В обґрунтування позову вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Вона є спадкоємцем першої черги за законом, проте вона не звернулася у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, так як ніде не працювала, не мала коштів на поховання, займала кошти і тільки по виплаті боргу звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримала відмову, так як пропустила встановлений законом строк для вчинення даної нотаріальної дії, тому змушена звернутися до суду з даним позовом, у зв'язку з чим просила задовольнити позов.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 27 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 березня 2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду

За змістом ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої інстанції були виконані.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на положення ст.1220, 1269,1270, 1272 ЦК України, ст. 57,60,61 ЦПК України та дійшов висновку про те, що позивачем не були надані суду докази, які б свідчили про наявність перешкод для подання заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк ( а саме з ІНФОРМАЦІЯ_3 р. до 19.12.2015 року), а підстави на які посилається позивач, не можна вважати поважними причинами пропуску строку, а тому позов не є обгрунтованим.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч. 1 ст.1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи наведене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягає задоволенню, якщо позивач надасть докази наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Законодавство при цьому не встановлює перелік поважних причин, тому вони визнаються поважними на думку суду. Поважними слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги щодо пропуску строку на прийняття спадщини, позивач вказала на те, що не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, так як ніде не працювала, не мала коштів на поховання, мала борги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис №87, при цьому, позивачем у тексті та прохальній частині позовної заяви помилково було зазначено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, хоча насправді вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3, а свідоцтво про смерть було видано ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Вказані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються матеріалами справи.

Також встановлено, що ОСОБА_4 була матір'ю позивача, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується їх свідоцтвами про народження: серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3, виданими Попаснянським міським бюро ЗАГС Луганської області 26.11.1963, відповідно, рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 27.03.2012, яким розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та залишено ОСОБА_3 прізвище, отримане після реєстрації шлюбу.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді квартири площею 44,9 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12.11.1993, зареєстрованої в Новопсковському БТІ і записаної в реєстрову книгу за №1/46.

Як спадкоємець першої черги за законом позивач, ОСОБА_2, звернулася до державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальова А.О., але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з пропуском строку на звернення до суду з даним позовом. Крім того, в даній постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.01.2017 зазначено, що спадщину ні фактично, ні за заявою ніхто не прийняв в установленому законом порядку.

Крім цього, судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом після ОСОБА_2 також є відповідач -ОСОБА_3.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 03.03.2017 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2.

Вказані обставини були встановлені судом на підставі доказів, які є в матеріалах справи та оцінені в сукупності.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов правильного висновку про те, що позивач не надав доказів того, що пропуск строку для прийняття спадщини стався з поважних причин, тобто причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій в строк, передбачений законодавством для прийняття спадщини.

Посилання апелянта не те, що судом першої інстанції не були враховані обставини стосовно поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, хоча цей факт не оспорювався відповідачем та відповідач не заперечувала проти задоволення позову, не увагу не заслуговує.

Так, звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що вона не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в строк, передбачений законодавством у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, так як ніде не працювала, не мала коштів на поховання, мала борги, проте ці обставини ретельно були досліджені судом першої інстанції їм була надана відповідна правова оцінка, з якою судова колегія погоджується враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" та Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", на що послався суд першої інстанції в своєму рішенні, а також докази, які були надані позивачем на обгрунтування своїх позовних вимог.

При цьому, сама відповідач по справі ОСОБА_3, як вбачається з матеріалів справи, а саме заперечень на позовну заяву, а також в судовому засіданні в суді першої інстанції заперечувала проти задоволення позову, вважала причини пропуску строку звернення до нотаріальної контори позивачем неповажними, про що зазначено в рішенні суду, у зв'язку з чим підстав вважати, що відповідач не заперечували проти задоволення позову, не має.

Інших доводів щодо незаконності прийнятого рішення апелянтом не зазначено.

Отже, враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Зазначені апелянтом обставини не знайшли свого об'єктивного підтвердження в ході розгляду справи в апеляційній інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи заяву, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий суддя Єрмаков Ю. В.

Судді: Назарова М.В.

Орлов І.В.