Справа № 140/1744/16-ц Провадження № 22-ц/772/1079/2017Головуючий в суді першої інстанції Слободяник Т. В.
Категорія 1Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Луценка В.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виробничого сільськогосподарського кооперативу ім. Марко Вовчок, про визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_2, звернувся до суду з позовною заявою до виробничого сільськогосподарського кооперативу ім. Марко Вовчок про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до умов договору купівлі- продажу від 09 вересня 2008 року відповідачем ВСК імені Марко Вовчок, в особі голови Рибачука Григорія Івановича, який діє на підставі Статуту кооперативу, було продано йому ОСОБА_2 гідротехнічну споруду, яка розміщена на території Язвенківської сільської ради Немирівського району.

Маючи намір на нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу даної нерухомості та на державну реєстрацію права власності на придбане ним майно, він і представник відповідача звернулись до нотаріуса Немирівського районного нотаріального округу та представників органу державної реєстрації прав на нерухоме майно, однак їм було повідомлено про те, що нотаріально посвідчити договір не має можливості по причині того, що відсутні правовстановлюючі документи на придбане ним нерухоме майно, в зв'язку з чим відповідач змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 06.10.2016 року позовну заяву задоволено. Визнано договір купівлі- продажу гідротехнічної споруди, укладений між ВСК імені Марко Вовчок, в особі голови Рибачука Григорія Івановича і ОСОБА_2 - дійсним. Визнано за ОСОБА_2, право власності на гідротехнічну споруду: - гідровузол ставка, розташований за межами населеного пункту в АДРЕСА_1.

21 грудня 2016 року ДП "Укрспирт" подало заяву про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року заяву ДП "Укрспирт" задоволено, рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 06.10.2016 року скасовано.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до виробничого сільськогосподарського кооперативу ім. Марко Вовчок, про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що на момент укладення спірного договору купівлі продажу гідротехнічна споруда, що була його предметом, ВСК імені Марка Вовчка не належала.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1 виданого 15 березня 2005 року, земельна ділянка розташована на території Язвинкіської сільської ради Немирівського району Вінницької області площею 21,7550 га, на якій розміщена спірний гідровузол ставка, належить на праві постійного користування Державному підприємству «Немирівський спиртовий завод» .

Відповідно до довідок № 02/12-684 від 21.12.2016 року та 02/02-121 від 27.02.2017 року гідроспоруда ставу, що знаходиться на території Язвенківської сільської ради Немирівського району, перебуває на балансі ДП "Укрспирт" Немирівського МПД, має відповідний інвентарний номер, балансову та залишкову вартість, на створення якої було витрачено державні кошти.

Із копії підписаного ВСК ім. Марко Вовчок с. Гунька Немирівського району Вінницької області (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) договору купівлі-продажу від 09 вересня 2008 року вбачається, що продавець зобов'язався передати у власність покупця гідровузол, розташований за межами населеного пункту с. Гунька Язвинківської сільської ради, а покупець зобов'язався прийняти зазначений об'єкт і сплати за нього 10500 грн.

Конституція України (статті 13,14) визначає, що земля, водні ресурси є об'єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 1 Закону України «Про аквакультуру» визначено, що гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди) є об'єктами нерухомого майна.

Оскільки за договором купівлі-продажу продавець зобов'язаний передати покупцеві не лише саме майно, а й право власності на нього, то право продажу майна, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові. Тільки за такої умови у покупця може виникнути право власності.

У пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, підставою такого позову є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого права на майно. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання слугує підтвердження позивачем своїх прав на майно, що може підтверджуватись представленими їм правовстановлюючими документами, будь-якими іншими доказами про приналежність позивачу спірного майна.

Матеріалами справи не підтверджено, що ВСК ім. Марко Вовчок с. Гунька Немирівського району був власником спірного майна і мав право його відчужувати. Жодних доказів, які б підтверджували належність гідровузла ставка саме відповідачу, позивачем не надано.

Разом з тим, у підтвердження набуття ОСОБА_5 права власності на гідроспоруду надано копію накладної № 36, квитанцію до прибуткового касового ордеру за № 29 та акт приймання-передачі датовані 09 вересня 2008 року, з яких вбачається, що позивачу передано споруду гідровузла за межами населеного пункту с. Гунька Язвинківської сільської ради, в зв'язку з чим ним сплачено 10500 грн.

Право власності на майно виникає у набувача в разі дотримання порядку, який був чинним на момент укладення правочину та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України, яка діяла у такій редакції на момент придбання ОСОБА_2 гідроспоруди, договір купівлі-продажу нерухомого майна мав укладатися у письмовій формі і підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно із частинами 3 та 4 ст. 334 ЦК України, у редакціях, що діяли на той момент, право власності на майно за договором, який підлягав нотаріальному посвідченню, виникало у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягав державній реєстрації, право власності у набувача виникало з моменту такої реєстрації.

За таких обставин, при придбанні ОСОБА_2 у 2008 році гідроспоруди порядок, встановлений на той час чинним законодавством, дотриманий не був, тобто правочин не був посвідчений нотаріально та не пройшов державної реєстрації, у судовому порядку дійсним не визнавався, а тому колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що позивач не набув права власності у встановленому законом порядку на спірну гідроспоруду.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч. 2 ст. 220 ЦК України).

Отже, однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого матеріали справи не містять, а доводи позивача щодо відсутності у продавця ВСК ім. Марко Вовчок правовстановлюючого документа на предмет відчуження за договором не може бути підставою для визнання договору дійсним.

Доводи апеляційної скарги носять формальний характер та такі висновки не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: