Номер провадження: 22-ц/785/3161/17
Номер справи місцевого суду: 2-307/11
Головуючий у першій інстанції Чебан Н.В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

21.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

при секретарі - Ярахмедові Є.О.

за участі: представника ОСОБА_2 і представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Сергіївської селищної ради, Сергіївської селищної ради /правонаступник ОСОБА_4/,третя особа: відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Білгород-Дністровського міскрайонного управління юстиції в Одеській області про визнання частково недійсним і скасування рішення виконавчого комітету, визнання незаконною і скасування реєстрацію права власності, усунення перешкод у користуванні гаражем,

ВСТАНОВИЛА:

31.07.2009 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_3, виконавчого комітету Сергіївської селищної ради (далі-ВК селищної ради), ОСОБА_4 про визнання частково недійсним і скасування рішення виконавчого комітету, визнання незаконною і скасування реєстрацію права власності, усунення перешкод у користуванні гаражем, і, остаточно уточнивши вимоги 27.01.2014 року, просила: визнати незаконним та скасувати рішення ВК селищної ради №252 від 06.10.2006 року про надання ОСОБА_4 дозволу на оформлення права власності на гараж АДРЕСА_1; визнати незаконним та скасувати реєстрацію права власності на ОСОБА_3 від 15.01.2007 року на гараж АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні гаражем АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_3 перенести на 145 см2 у бік її гаражу стіну прибудови під літерою «а1», яка прибудована до гаражу АДРЕСА_2 (а.с.2,3,171-175 т.1).

Позов обґрунтовано тим, що у 1972 році позивачка разом із чоловіком ОСОБА_5 збудували гараж АДРЕСА_2, у 1998 році їм було надано дозвіл на проведення реконструкції гаражу із заміною перекриття. В жовтні 2005 року власником гаража НОМЕР_1 став ОСОБА_4 /колишні власники ОСОБА_6 і ОСОБА_8/.

За життя чоловік позивачки /ОСОБА_5 помер у жовтні 2004 року/ не здійснив реконструкцію гаража НОМЕР_2, через скрутне матеріальне становище позивачка також не змогла здійснити реконструкцію тильного боку належного їй гаража НОМЕР_2.

Рішенням ВК селищної ради №252 від 06.10.2006 року ОСОБА_4 надано дозвіл на оформлення права власності на гараж НОМЕР_1, у тому числі в частині прибудови під літерою АДРЕСА_1.

Після смерті чоловіка позивачка переоформила гараж НОМЕР_2 на своє ім'я, зокрема на підставі рішення ВК селищної ради від 05.09.2007 року позивачці видано свідоцтво про право власності на гараж НОМЕР_2.

У вересні 2006 року ОСОБА_4 прибудував до тильного боку свого гаража НОМЕР_1 та гаража позивачки НОМЕР_2 прибудову розміром 4,83х4,51 м2 загальною площею 17,2 м2, внаслідок чого вийшов за межі задньої стінки гаража на свою користь.

15.01.2007 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 на гараж НОМЕР_1 з прибудовою під літерою «а1».

Посилаючись на те, що для здійснення ОСОБА_4 реконструкції гаража НОМЕР_1 вона згоди не давала, дії ОСОБА_4 з реконструкції гаража НОМЕР_1 порушують її право власності на гараж НОМЕР_2, новий власник гаража НОМЕР_1 ОСОБА_3 використовує внутрішній простір з тильного боку гаража на власний розсуд і у своїх інтересах з порушенням її прав, позивачка просила позов задовольнити.

Позивачка і її представник підтримали позов у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення позову у судовому засіданні в суді першої інстанції.

20.05.2014 року представник ВК селищної ради подав заяву про застосування строку позовної давності.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2016 року у прозові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки просить рішення суду від 23.03.2016 року скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, наявність доказів та підстав для задоволення позову.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.06.2017 року до участі у справі у якості правонаступника залучена Сергіївська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області (далі-Селищна рада).

У засіданні колегії суддів: представник позивачки скаргу підтримав; представник ОСОБА_3 скаргу не визнала.

Представник позивачки просив скасувати рішення суду від 23.03.2016 року з тих підстав, що: позивачка є власником гаража НОМЕР_2 і не давала дозволу на реконструкцію гаража НОМЕР_1, внаслідок якої порушено її право власності і на підтвердження цих обставин є докази; здача в експлуатацію гаража НОМЕР_1 відбулась без врахування порушення права власності позивачки; висновки суду про те, що позивачка стала власником гаража набагато пізніше ОСОБА_4 не відповідають дійсним обставинам справи.

У письмових запереченнях на скаргу відповідачка ОСОБА_3 зазначала, що позивачка стала пред'являти претензії стосовно гаража лише після того, як ОСОБА_4 продав їй гараж, право власності на гараж оформлено відповідно до вимог закону, а реконструкцію гаража здійснено відповідно до будівельних норм, позивачка безпідставно вважає земельну ділянку з тильного боку свого гаражу своєю власністю, оскільки зазначена земельна ділянка є власністю Селищної ради.

Інші особи, які беруть участь у справі, не надали письмових пояснень або заперечень до апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 376 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, не заперечувалось сторонами і підтверджується належними доказами, що рішенням ВК селищної ради №25 від 02.05.1998 року, зокрема чоловіку позивачки ОСОБА_5 надано дозвіл на проведення реконструкції гаража із заміною перекриття (а.с.4,7,29,30 т.1).

Рішенням ВК селищної ради №177 від 04.06.2004 року ОСОБА_4 надано дозвіл на попередній вибір земельної ділянки для будівництва майстерні з ремонту побутової техніки (а.с.31 т.1).

Рішенням ВК селищної ради № 220 від 13.10.2005 року ОСОБА_4 дозволено здійснити технічну інвентаризацію споруди гаража АДРЕСА_1 (а.с.42 т.1).

05.10.2006 року складено акт вводу в експлуатацію ОСОБА_4 гаража НОМЕР_1. Рішенням ВК селищної ради №252 від 06.10.2006 року ОСОБА_4 надано дозвіл на оформлення права власності на гараж АДРЕСА_1. 20.10.2006 року ВК селищної ради видав на ім'я ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на гараж, яке зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.10.2006 року (а.с.37,44,85,88-92 т.1, а.с.192,203 т.2).

Рішенням ВК селищної ради №202 від 16.08.2006 року позивачці надано дозвіл на проведення технічної інвентаризації гаража, а рішенням №274 від 05.09.2007 року затверджено акт вводу гаража НОМЕР_2 загальною площею 21,2 м2 з оформленням права власності. 04.06.2008 року на ім'я позивачки видано свідоцтво про право власності на гараж НОМЕР_2 загальною площею 21,2 м2 по АДРЕСА_2 (а.с.9,9 зворот,12-16, 17 зворот,18,19 т.1).

04.12.2006 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу гаража під літерою «А» загальною площею 40,0 м2 (а.с.37-40 т.1).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №57/12 від 30.03.2015 року, внаслідок проведеної реконструкції (добудованої прибудови літ. «а1» з тильного боку гаража НОМЕР_1) відбулось захоплення тильного боку гаража НОМЕР_2 по пров. Торговому, який належить ОСОБА_2, гаражем НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, на відстані 1,83 м2. Шляхом забудови сусідніх гаражів з тильного боку гаража НОМЕР_2 утворилося не забудоване місце розміром 2,13х4,06 м2, де збираються атмосферні осідання. Прибудова літ «а1» побудована пізніше за основну частину гаража НОМЕР_1, разом з тим, монолітне керамзитобетонне перекриття прибудови піл літ. «а1» не є єдиною конструкцією з основною частиною гаража НОМЕР_1 і шляхом демонтажу частини прибудови літ. «а1» розміром 1,83х4,51 м2, а саме: розбирання частини стін із черепашника та розбирання монолітного керамзитобетонного перекриття можливо усунути перешкоди у користуванні гаражем НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 (а.с.114-124 т.2).

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові виходив з того, що позивачка не довела своїх вимог (а.с.11,12 т.3).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині зважаючи на наступне.

У позові ОСОБА_2 слід відмовити з таких підстав.

Між сторонами виникли правовідносини з права власності на майно, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про місцеве самоврядування» (далі-Закон).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі (ст. 16 ч.1, ч.2 п.п.2-5 ЦК України).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. ст. 316 ч.1, 317 ч.1, 319 ч.1, 391 ч.1 ЦК України ).

Відповідно до ст. 30 Закону, в редакції, яка діяла на час прийняття рішень у 2006 році, ВК селищної ради, в межах своєї компетенції (ст. 30 п. «б» пп 10 Закону), мав право вирішувати питання стосовно проведення технічної інвентаризації, прийняття рішень про передачу у власність, оформлення свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна.

Згідно правовстановлюючих документів, об'єкт нерухомого майна - гараж АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 20.10.2006 року, виданого ВК селищної ради, з жовтня 2006 року і до грудня 2006 року належав ОСОБА_4, а з грудня 2006 року і до цього часу, на підставі договору купівлі-продажу, належить ОСОБА_3

Позивачка, посилаючись на порушення її права власності, зокрема просила зобов'язати ОСОБА_3 перенести на 145 см2 у бік її гаражу стіну прибудови під літерою «а1», яка прибудована до гаражу АДРЕСА_2 (а.с.2,3,171-175 т.1).

За висновком судової будівельно-технічної експертизи №57/12 від 30.03.2015 року, яка є належним та допустимим доказом, дійсно внаслідок проведеної реконструкції (добудованої прибудови літ. «а1» з тильного боку гаража НОМЕР_1) відбулось захоплення тильного боку гаража НОМЕР_2 по пров. Торговому, який належить ОСОБА_2, гаражем НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, на відстані 1,83 м2. При цьому, шляхом забудови сусідніх гаражів з тильного боку гаража НОМЕР_2 утворилося не забудоване місце розміром 2,13х4,06 м2, де збираються атмосферні осідання.

Крім того, відповідно до висновку експерта, лише шляхом демонтажу частини прибудови літ. «а1» розміром 1,83х4,51 м2, а саме: розбирання частини стін із черепашника та розбирання монолітного керамзитобетонного перекриття можливо усунути перешкоди у користуванні гаражем НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2

Між тим, на прибудову літ. «а1» розміром 1,83х4,51 м2, яка є складовою гаража НОМЕР_1, у свій час, у встановленому законом порядку, було видано на ім'я ОСОБА_4 свідоцтво про право власності (20.10.2006 року), у подальшому, зазначена прибудова у складі гаража НОМЕР_1 перейшла у власність ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2006 року (а.с.33-39,88-91 т.1 а.с.130-133 т.2).

У встановленому законом порядку, ОСОБА_2, не оспорила свідоцтво про право власності ОСОБА_4 від 20.10.2006 року і договір купівлі-продажу від 04.12.2006 гаража НОМЕР_1 у частині прибудови під літ. «а1».

Позовні вимоги про усунення перешкод шляхом зобов'язання ОСОБА_3 перенести на 145 см2 у бік її гаражу стіни прибудови під літерою «а1», яка прибудована до гаражу НОМЕР_2 , належними та допустимими доказами, не доведені.

Разом з тим, вимоги про усунення перешкод шляхом демонтажу частини прибудови літ. «а1» розміром 1,83х4,51 м2, а саме: розбирання частини стін із черепашника та розбирання монолітного керамзитобетонного перекриття, як запропонував експерт, який вважав, що саме таким чином можливо усунути перешкоди у користуванні гаражем НОМЕР_2, ОСОБА_2, у встановленому законом порядку, в суді першої інстанції не заявляла.

Зважаючи на викладене, колегія суддів відмовляє у позові за необґрунтованістю вимог.

Приймаючи до уваги, що підстави для відмови у позові ОСОБА_2 є іншими від підстав до яких прийшов суд першої інстанції, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям постанови з підстав, які викладені в мотивувальній частині постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3,4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2016 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3, виконавчого комітету Сергіївської селищної ради, Сергіївської селищної ради /правонаступник ОСОБА_4/ про визнання частково недійсним і скасування рішення виконавчого комітету, визнання незаконною і скасування реєстрацію права власності, усунення перешкод у користуванні гаражем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції викладено 29.12.2017 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська Г.Я. Колесніков