11 грудня 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Першко О.О.,
секретар - Прокопчук Л.М.,
за участі: позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
представника третьої особи - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про зміну розміру аліментів, позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 800 грн. щомісячно, з врахуванням індексації відповідно до закону до досягнення сином повноліття, починаючи з дня звернення до суду та позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Свої вимоги мотивує тим, що вона та відповідач перебували в шлюбі з 14 січня 2011 року по 06 грудня 2016 року. Від цього шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Ще в період перебування в зареєстрованому шлюбі вона вимушена була звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, оскільки він не виконував свого обов'язку по утриманню сина. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2014 року з відповідача стягнуто на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 15 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Даним рішенням встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання своєї дитини позивачу добровільно не надає. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 грудня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано та визначено місце проживання дитини разом з нею. Однак сторони припинили спільне проживання з 2012 року і за цей час відповідач не надавав і не надає жодної допомоги, не піклується про фізичний і духовних розвиток дитини, не спілкується з ним взагалі. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. Аліменти відповідачем добровільно не сплачуються. Позивач є фізично здоровим, працездатним, отримує неофіційні доходи, а відтак розмір аліментів, який було визначено в 2014 році в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, станом на теперішній час є недостатнім для утримання сина. Враховуючи вік сина, його потреби (харчування, лікування, одяг, відвідування дитячого садочку) вона вважає, що відповідач на утримання сина має сплачувати 800 гривень щомісячно, тобто розмір аліментів має бути збільшений. Окрім того, в зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться та не піклується життєвими потребами, здоров'ям дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним оглядом, не спілкується з дитиною, в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, з метою захисту інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.
В судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просила його задовольнити.
Представник позивача просив позов задовольнити, так як відповідач не виконує батьківських обов'язків щодо виховання сина, не цікавиться його життям та здоров'ям, не спілкується з ним, матеріально не допомагає. Окрім того, з врахуванням погіршення матеріального стану позивача просив збільшити розмір аліментів.
Представник третьої особи в судовому засідання підтримала висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.
Свідок ОСОБА_6, який є батьком позивача, в судовому засіданні показав, що між сторонами було зареєстровано шлюб в січні 2011 року, а вже в лютому 2012 року відповідач покинув позивача, яка в той час перебувала в стані вагітності, та переїхав жити в інше місце. В липні 2012 року народився його онук ОСОБА_5 З часу народження дитини відповідач не піклується про дитину, не спілкується з нею, не утримує, жодних коштів дочці на утримання дитини відповідач не надавав, подарунки не передавав. З моменту народження сина бачив його лише один раз, більше дитину не провідував.
Свідок ОСОБА_7, яка є сусідом позивача та товаришує з нею, в судовому засіданні показала, що знає сім'ю позивача з моменту одруження з відповідачем. Зі слів її матері їй відомо, що сторони проживали разом близького одного року, після чого розійшлися. Особисто вона не бачила, щоб відповідач приїжджав до дитини та зі слів позивача та її батька їй також такого факту не відомо. Відповідач не допомагає своїй дитині - ОСОБА_5, не виконує своїх батьківських обов'язків, дитина про батька не знає.
Свідок ОСОБА_8, яка є тіткою позивача, в судовому засіданні показала, що сторони по справі проживали разом як подружжя близького одного року і коли позивач була у стані вагітності відповідач її покинув. Після народження дитини відповідач до дитини не приїжджав, її не бачив, відповідач не вітає дитину зі святами, не платить аліменти на її утримання, не допомагає фізично, матеріально, морально.
Свідок ОСОБА_9, який товаришує з позивачем, в судовому засіданні показав, що знайомий з сім'єю ОСОБА_4-ОСОБА_1 біля 12 років. Йому відомо, що сторони по справі проживали разом близько одного року, але після того як вони розійшлися він жодного разу відповідача в помешканні позивача не бачив, хоча буває там часто. Зі слів батька позивача йому відомо, що відповідач лише двічі приїжджав до дитини та один раз надавав продуктову допомогу.
Свідок ОСОБА_10, яка є тіткою позивача, в судовому засіданні показала, що відповідач допомоги в утриманні їхньої спільної з позивачем дитини не надає, дитиною не цікавиться. На момент народження ОСОБА_5 відповідач вже не проживав разом з позивачем. Вихованням дитини займається виключно позивач та її батько. Відповідач жодної участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Дитина про батька не згадує, оскільки за все своє життя його жодного разу не бачила.
Відповідач в судове засідання не з'явився жодного разу, хоча належним чином повідомлявся про час і місце проведення судових засідань. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області (а.с.15) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований в с. Нетреба Володимирецького району Рівненської області. Надіслані на адресу відповідача, зазначену в позові та відомостях судова повістка на 26 жовтня 2017 року та копії документів були вручені відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Судова повістка на 11 грудня 2017 року повернулася до суду з позначкою на конверті «за відмовою адресата від одержання». У відповідності до ч.8 ст.76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 сторони є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. З пояснень позивача, її представника, показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 вбачається, що відповідач не виконує батьківських обов'язків щодо виховання дитини, не цікавиться її життям та здоров'ям, не спілкується з нею, матеріально не допомагає, хоча жодних перешкод для цього у нього немає.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як слідує з висновку органу опіки та піклування №08-1867 від 05 грудня 2017 року відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_4, заборгованість нарахована за період з 15 листопада 2013 року по 31 жовтня 2017 року та становить 18 255 грн.

Відповідно до інформації Великоцепцевицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області ОСОБА_4 зареєстрований та постійно проживає разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1 Копії документів, що підтверджують особу та засоби зв'язку з ним ОСОБА_4 надати відмовився, пояснення стосовно стану виконання ним батьківських обов'язків по відношенню до сина, ОСОБА_5, та його думку щодо позбавлення батьківських прав до служби у справах дітей не надав.

Малолітній ОСОБА_5 з мамою та дідом зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання встановлено, що сім'я проживає у частині приватного будинку. У будинку три житлові кімнати, ванна та кухня. Будинок повністю мебльований. Малолітній ОСОБА_5 має окреме спальне місце, дитячий робочий куточок, який облаштований згідно вікових особливостей дитини. У дитячій кімнаті наявна шафа для дитячих речей та іграшок.

ОСОБА_5 відвідує ДНЗ №51 з вересня 2014 року. Активну участь у житті та вихованні дитини беруть мама та дідусь. Вони постійно цікавляться навчанням дитини, дбають про його здоров'я та розвиток. ОСОБА_1 відвідує батьківські збори та свята. Дідусь і мама приводять та забирають дитину з дитячого садка. Оплату за харчування дитини ОСОБА_1 проводить своєчасно. Тата, ОСОБА_4, у дитячому садку не бачили. Психологічна атмосфера в сім'ї сприятлива, дитина почувається захищеною поряд з мамою та дідусем. За період відвідування дитиною дошкільного навчального закладу активної участі тата в житті дитини не виявлено.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-1867 від 05 грудня 2017 року комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради дійшла висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5

Відповідно до частин першої, другої, третьої та п'ятої статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як з'ясовано у судовому засіданні відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно дитини, не проявляє батьківської турботи та любові, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не спілкується з дитиною та не проявляє інтересу до неї.

На підставі наведеного, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню і відповідача слід позбавити батьківських прав щодо його малолітньої дитини, що буде відповідати її інтересам.

Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Як встановлено в судовому засіданні, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивач вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини, що тягне погіршення її матеріального стану.

Згідно правової позиції, яка викладена у справі №143цс13 від 05.02.2014 року, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. З часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку: на час присудження аліментів прожитковий мінімум на дитину віком до 6-ти років на місяць становив 1 032 грн., на час ухвалення даного судового рішення прожитковий мінімум на дитину цього віку на місяць становить 1 492 грн. Матеріальне становище позивача також погіршилося у зв'язку з інфляційними процесами у державі, подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом.

В той же час, відповідач, не є особою похилого віку, працездатний, отже спроможний сплачувати аліменти на дитину щомісячно, у більшому розмірі ніж визначено попереднім рішенням суду, оскільки належне утримання дитини являється обов'язком не тільки матері, але й батька. При цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача, підлягає збільшенню, з 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 800 грн. на місяць, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, і що саме головне - дитини.

Разом з тим, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що просить стягнути аліменти у збільшеному розмірі починаючи з дня звернення до суду, однак п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказує на те, що визначені в порядку ст.192 СК України аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За таких обставин суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їхньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2014 року у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином позов підлягає задоволенню частково.

На підставі частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати за подання позовної заяви в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав, у розмірі 640 грн. 00 коп.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору за розгляд позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, суд враховує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи те, що позов у частині збільшення розміру аліментів підлягає задоволенню частково з відповідача на користь держави, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Керуючись статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини», статтями 164-167, 180-184, 192 Сімейного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про зміну розміру аліментів, позбавлення батьківських правзадовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4на користь ОСОБА_1на утримання їхньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2014 року у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_4на користь ОСОБА_1аліменти на утримання їхньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно його сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4на користь ОСОБА_1судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4в дохід держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Рівненського міського суду Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 15 грудня 2017 року.

Суддя О.О. Першко