У Х В А Л А

29 грудня 2017 року

м. Київ

справа № 2-237/1-2010 р.

провадження № 61-210 ск 17

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2010 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2010 року та ухвалу Верховного Суду України від 14 січня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які є правонаступниками ОСОБА_4, про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2009 року до участі у справі залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як правонаступників ОСОБА_4

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах на користь ОСОБА_1 45 180 грн 32 коп. на відшкодування майнової шкоди,

5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2010 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 500 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні вказаних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Рішення районного суду змінено в частині стягнення на користь

ОСОБА_1 коштів з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди, стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди та розподіл судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 202 грн 98 коп. на відшкодування майнової шкоди та 92 грн 11 коп. судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_3. на користь

ОСОБА_1 33 689 грн 92 коп. на відшкодування майнової шкоди, 500 грн - моральної шкоди та 276 грн 31 коп судових витрат. Стягнуто в дохід держави з ОСОБА_2

112 грн 03 коп. судового збору та з ОСОБА_3 345 грн 40 коп. судового збору.

Ухвалою Верховного Суду України від 14 січня 2011 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які є правонаступниками ОСОБА_4, про відшкодування майнової та моральної шкоди.

У грудні 2017 року до Верховного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2010 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2010 року та ухвалу Верховного Суду України від 14 січня 2011 року.

У відкритті касаційного провадження на рішення Дніпровського районного суду

м. Києва від 24 лютого 2010 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2010 року та ухвалу Верховного Суду України від 14 січня 2011 року слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

За таких обставин, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на вищевказані судові рішення слід відмовити на підставі пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки ухвалою Верховного Суду України від 14 січня 2011 року, який на час постановлення ухвали був судом касаційної інстанції,

ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ці самі судові рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, слід відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2010 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2010 року та ухвала Верховного Суду України від 14 січня 2011 року не підлягають повторному касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які є правонаступниками ОСОБА_4, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2010 року, рішення апеляційного суду м. Києва

від 26 серпня 2010 року та ухвалу Верховного Суду України від 14 січня 2011 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта