У х в а л а

іменем україни

11 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення компенсації за порушення авторського права на оригінальну назву літературного твору, за касаційною скаргою представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від

17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у 1979 році вона створила літературний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1», у 1980 році літературно-художній образ «ІНФОРМАЦІЯ_1» було вперше оприлюднено в анімаційному фільмі з однойменною назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (укр.), а у 1989 році - твір «ІНФОРМАЦІЯ_2 українською та російською мовами. Вказані анімаційні фільми були створені на кіностудії «Київнаукфільм», що є загальновідомим фактом та не потребує доказуванню.

Відповідно до чинного на час створення анімаційного фільму законодавства (ст. 483 ЦК УРСР) авторське право на кінофільм належало підприємству, яке здійснило зйомку, а авторові сценарію, художнику постановникові та авторам інших творів, які увійшли складовою частиною у фільм, належало авторське право кожному на свій твір. Таким чином, авторські (майнові) права на фільм належать кіностудії «Укранімафільм», який є правонаступником кіностудії «Київнаукфільм», а їй належить авторські немайнові та виключні майнові права на літературний твір та його оригінальну назву «ІНФОРМАЦІЯ_1» (укр.)

Зазначала, що вона зареєструвала свої авторські права у Державному департаменті інтелектуальної власності й отримала свідоцтво від

11 травня 2004 року № НОМЕР_1 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1», а 07 квітня 2014 року отримала свідоцтво № НОМЕР_2 про реєстрацію авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Звертала увагу, що їй стало відомо, що відповідач на сайті з відповідним посиланням/адреси здійснює неправомірне використання оригінальної назви твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» шляхом маркування вказаною назвою стендів під магніт власного виробництва та здійснює розповсюдження такого товару через мережу Інтернет.

У жовтні 2015 року її представником було виявлено факт порушення її авторського права на зазначений вище літературний твір та його назву, а також придбано на сайті інтернет адреси відповідача стенд під магніт «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Посилаючись на те, що вказаними діями відповідач допустив порушення виключних майнових авторських прав на оригінальну назву літературного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», оскільки дозволу на відтворення оригінальної назви та реалізацію стенду під магніт «ІНФОРМАЦІЯ_1» вона не надавала, просила стягнути з фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_5 на свою користь компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що становить 41 340 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

17 листопада 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію за порушення авторського права на оригінальну назву літературного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» у розмірі 14 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ФОП ОСОБА_5 -

ОСОБА_6 - просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача грошової компенсації за порушення авторських прав відповідно до вимог п. «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», оскільки відповідачем не було отримано згоди від позивача на використання назви літературного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1».

При цьому не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що питання оригінальності назви твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» потребувало призначення судової експертизи з огляду на те, що відповідачем чи його представником клопотання про її проведення не було заявлено.

Посилання касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня

2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська