Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер335/9463/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Соболєва І.П.
Номер провадження 22-ц/778/1801/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 червня 2011 р. між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна, буд. 167 та складений акт прийому-передачі нерухомого майна. Відповідно до цього акту відповідач передав, а позивач прийняв у власність 6/25 частини вказаного нежитлового приміщення. Відповідно до пункту 2.1 договору позивачем повністю сплачено вартість придбаного приміщення у розмірі 75 000,00 гривень. Відповідно п. 3.2. зазначеного договору ОСОБА_5 зобовязався за власний рахунок провести нотаріальне посвідчення договору та державну реєстрацію права власності, проте відповідач ухилився здійснити нотаріальне посвідчення, що є порушення підпункту «в» пункту 3.1. договору. Відтак, позивач був позбавлений можливості належним чином й у повній мірі користуватися правом власності. Просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення 55 площею 305,1 м2, розмір частки 6/25 від 20 червня 2011 р., укладеного між позивачем та відповідачем та визнати за позивачем право власності на вказане нежитлове приміщення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції, встановлено, що 20 червня 2011 р. між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за адресою: м. Запоріжжя, проспект Леніна (на теперішній час Соборний), будинок 167, а також укладений акт прийому-передачі вищевказаного нежитлового приміщення.

Далі суд попередньої інстанції встановив, що відповідно по п 1.1 цього договору продавець продав та передав покупцю, а покупець купив та прийняв від продавця згідно акту прийому-передачі 6/25 частини вказаного нежитлового приміщення. За домовленістю сторін продаж нежитлового приміщення вчинено за 75 000,00 гривень (п. 2.1).

Однак з вказаними висновками щодо визнання договору укладеним та вчинення продажу за вказаною ціною не погоджується колегія суддів.

Так, судом вірно встановлено, що зазначений договір не був нотаріально посвідчений та його державна реєстрація не проводилась, на, що посилався і сам позивач в позові.

Суд також при цьому вірно зазначив, що підстави набуття права власності закріплені в ст. 328 ЦК України, а саме, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За нормою ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (у редакції чинній на час укладення правочину) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як передбачено п. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Відповідно до п. 4 ст. 3 цього Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України, є нікчемним.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державній реєстрації -з моменту державної реєстрації.

Тобто висновок суду, що вказаний договір про який зазначив позивач є укладеним не відповідає вимогам зазначеного самим судом матеріального законодавства.

Суд при цьому вірно зазначив, що як роз'яснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Оскільки договір купівлі-продажу нежитлового приміщення в силу вимог ст. 657 ЦК України підлягав і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, та не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, відтак відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, який не створює прав та обов'язків для сторін.

Таким чином позивачем не доведений факт укладення зазначеного ним договору, і тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з підстав недоведеності позовних вимог щодо укладення зазначеного позивачем договору і відсутності правових підстав для визнання цього договору дійсним.

Апеляційна скарга не містить доводів, які вказують на наявність правових підстав для задоволення позову, а лист Державної реєстраційної служби України від 11.12.2012 року, на який посилається апелянт, взагалі не має у цій справі жодного правового значення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовити.

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: