АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5185/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод та визначення порядку спілкування з дитиною,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод та визначення порядку спілкування з дитиною.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 24 липня 2010 року по 01 жовтня 2013 року він перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення відповідачка систематично перешкоджає йому у спілкуванні з сином, тоді як він має бажання та змогу виховувати свого сина, має постійну роботу та місце проживання, не має жодних наркологічних, психіатричних протипоказань. Вважає найбільш сприятливими для свого сина періодичні зустрічі з батьком без присутності відповідачки, бо їх стосунки можуть погано вплинути на психічний стан сина, а також бажає проводити окрім зустрічей спільний з сином відпочинок.

У зв'язку з цим, просив суд зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у здійсненні його батьківських прав, не перешкоджати спілкуванню дитини та батька, в тому числі у формі телеком зв'язку та виконання його батьківських обов'язків стосовно малолітньої дитини, а також зобов'язати відповідача письмово повідомляти батька про нове місце прописки/проживання дитини у разі зміни місця прописки/проживання дитини (в тому числі при відсутності дитини за місцем прописки в місті Харкові більше 10 днів), вказати графік та забезпечити засоби щоденного телеком зв'язку; визначити графік зустрічей з сином наступним чином: кожного четверга тижня з 11:00 до 08:00 наступного дня п'ятниці з можливістю спільної ночівлі, кожної неділі тижня з 08:30 до 08:00 наступного понеділка з можливістю спільної ночівлі; кожного парного року проводити спільну сумісну відпустку з дитиною протягом 10 днів в період з 01 березня до 31 серпня. Кожного непарного року проводити спільну сумісну відпустку протягом 10 днів в період з 01 вересня до 28 (29) лютого; кожного парного року проводити наступні святкові дати разом з батьком: з 31.12 по 01.01 - новорічне свято, 07.01 - Різдво, ІНФОРМАЦІЯ_4 - день народження батька, ІНФОРМАЦІЯ_1 - день народження ОСОБА_3 (дитини), 08.03 - міжнародний жіночий день, ІНФОРМАЦІЯ_2 - день народження бабусі ОСОБА_3 (дитини) по батьковій лінії, ІНФОРМАЦІЯ_3 - день народження дідуся ОСОБА_3 (дитини) по батьковій лінії, 01.09 - день знань.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги не визнали, вважають, що вони не обґрунтовані та суперечать чинному законодавству, а задоволення позовних вимог завдасть непоправної шкоди здоров'ю та розвитку особистості малолітньої дитини. Сама відповідачка 28 січня 2016 року направила позивачу письмову пропозицію щодо урегулювання його зустрічей з сином, проте на протязі 12 місяців він не мав бажання бачитися з сином. Бажання бачитись з дитиною зумовлено кримінальним провадженням №0000101 від 09.01.2016 року, а також тим, що відповідач звернеться до суду із позовом до позивача про позбавлення його батьківських прав. Позивач всі питання стосовно виховання дитини вирішує через скандали, конфлікти та бійки, приниженні гідності сина, катуванні, ненормативної лексики. Після таких інцидентів психоемоційний стан сина значно погіршується, він має різку зміну настрою, з'являються страхи, він стає неспокійним, настороженим. Крім того, з моменту народження сина позивач має сумнів, що саме він є батьком цієї дитини, при зустрічах часто демонструє, що він для нього чужий. Довгий час зовсім не сплачував аліментів та не надавав кошти на утримання дитини. ОСОБА_2 категорично відмовився реєструвати дитину у своїй квартирі, не надає гроші на утримання відповідача та сина, у зв'язку з чим ОСОБА_1 вимушена була вийти на роботу, коли дитині було 3 місяці; у січні 2013 року вигнав її з сином з квартири. Ініціатором розірвання шлюбу у зв'язку з насиллям у сім'ї була саме відповідачка. У 2016 році позивач напав на неї, були зняті побої та відкрито кримінальне провадження за даним фактом. Також 21.01.2016 року відбулося комісійне засідання дорадчого органу Дзержинського району по роботі з сім'ями, які опинилися у складних життєвих обставинах, розглядаючи справу ОСОБА_1, сім'я якої опинилася у складних життєвих обсотаних у зв'язку з агресивною поведінкою ОСОБА_2, останній підтвердив про застосування фізичної сили над ОСОБА_1 у присутності їх малолітньої дитини. Після цього, ОСОБА_2 продовжує свої насильницькі дії. Дитина пройшла реабілітаційний курс лікування після насильства позивача. Вважає, що позивачу неможливо надати зустрічі з дитино, навпаки його необхідно позбавити батьківських прав, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 липня 2017 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у здійсненні батьківських прав ОСОБА_2, не перешкоджати спілкуванню дитини та батька, в тому числі у формі телеком зв'язку та виконання його батьківських обов'язків стосовно малолітньої дитини від спільного шлюбу - ОСОБА_3. Зобов'язано ОСОБА_1 письмово повідомляти батька про нове місце прописки/проживання дитини у разі зміни місця прописки/проживання дитини (в тому числі при відсутності дитини за місцем прописки в місті Харкові більше 10 днів), вказати графік та забезпечити засоби щоденного телеком зв'язку ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Визначено графік зустрічей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступним чином: кожного четверга тижня з 11:00 до 18:00 в присутності матері ОСОБА_1. Кожної неділі тижня з 08:30 до 18:00 в присутності матері ОСОБА_1. Кожного парного року проводити спільну сумісну відпустку з дитиною протягом 10 днів в період з 01 березня до 31 серпня. Кожного непарного року проводити спільну сумісну відпустку протягом 10 днів в період з 01 вересня до 28 (29) лютого. Кожного парного року проводити наступні святкові дати разом з батьком: 07.01 - Різдво з 08:00 до 18:00 в присутності матері ОСОБА_1; ІНФОРМАЦІЯ_4 - день народження батька з 08:00 до 18:00; ІНФОРМАЦІЯ_1 - день народження ОСОБА_3 (дитини) з 08:00 до 18:00 в присутності матері ОСОБА_1; 01.09 - день знань - з 08:00 до 18:00 в присутності матері ОСОБА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду - скасуванню з відмовою у позові.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що визначений позивачем порядок у вихованні сина та спілкуванні з ним забезпечить батька повноцінно брати участь у вихованні та спілкуванні з сином.

Однак, такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає передчасними.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що 24 липня 2010 року по 01 жовтня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пред'являючи позов, ОСОБА_2 посилався на вчинення перешкод зі сторони відповідача у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (ст. 150 СК України).

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

За змістом частин 4 - 6 ст. 19 СК України, виникнення правовідносин між сторонами, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В матеріалах справи знаходиться довідка Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Шевченківського району м.Харкова від 23.02.2017 року, із якої вбачається, що центром 21 січня 2016 року сім'я ОСОБА_1 була поставлена на облік сімей, які опинились в складних життєвих обставинах, та на підставі особистої заяви була взята під соціальний супровід, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, які вона не взмозі самостійно подолати або мінімізувати їх негативний вплив. (а.с.70).

Згідно листа Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Шевченківського району м.Харкова від 18.04.2017 року, на засіданні Дорадчого органу Дзержинського району по роботі з сім'ями, які опинились в складних життєвих обставинах, яке відбулось 21.01.2016 р., розглядалась справа сім'ї ОСОБА_1, у зв'язку з агресивною поведінкою колишнього чоловіка ОСОБА_2 На зазначене засідання були запрошені ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

За результатом розгляду даного питання ОСОБА_2 було рекомендовано звернутись до ЦСССДМ за отриманням соціальних послуг, в тому числі психологічних, направлених на поліпшення взаємовідносин між оточуючим середовищем.

ОСОБА_2 у січні та лютому 2016 року декілька разів звертався до фахівця із соціальної роботи Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Шевченківського району м.Харкова за отриманням соціальних послуг. Треба зазначити, що посада психолога в штатному розписі центру на той час законодавством не була передбачена. З чоловіком була проведена профілактична бесіда про наслідки недопущення агресивних дій, сварок та насильницьких дій із застосуванням фізичної сили стосовно колишньої дружини, в тому числі в присутності їх спільної дитини. Також ОСОБА_2 були надані й інші соціальні послуги та методичні поради. (а.с.88).

Отже, в матеріалах справи відсутній будь-який висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються саме цієї справи; суд не встановив, чи належним чином ураховуються та, чи найкращим чином забезпечуються при цьому інтереси дитини.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач пояснив, що до органу опіки та піклування він взагалі не звертався, а порядок участі його у вихованні сина він визначив самостійно на свій розсуд.

Поза увагою суду залишився той факт, що спір, який виник між сторонами взагалі не може бути вирішений за відсутності належного висновку органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування до участі у справі не притягався.

На підставі наведеного та керуючись ст..303, 304,п.2ч.1ст.307, ст..309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод та визначення порядку спілкування з дитиною - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді