АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 669/603/15-ц
Провадження № 22-ц/792/43/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Федорової Н.О., Янчук Т.О.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2016 року,

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (далі - ПАТ «СТ «Іллічівське»), ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

ОСОБА_1 зазначив, що 30 листопада 2013 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 211540 реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Миру, в смт. Білогір'я, Хмельницької області, не дотримався правил дорожнього руху та вчинив наїзд на позивача, який рухався по краю проїзної частини. В результаті дорожньо-транспортної пригоди він отримав тяжкі тілесні ушкодження та визнаний інвалідом ІІІ групи, до того ж були пошкоджені його одяг і взуття. Вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Протягом 2013-2015 років позивач лікувався та поніс витрати на придбання лікарських засобів, у зв'язку з чим він зазнав фізичного болю та душевних страждань і йому має бути відшкодована шкода, пов'язана з тимчасовою та стійкою втратою працездатності. Також позивач поніс транспортні витрати на поїздки до лікарні, витратив кошти на придбання постільної білизни, рушників і ортопедичного матрацу, оплатив послуги адвоката. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ПАТ «СТ «Іллічівське» у межах страхового ліміту: 100 000 грн за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілого, і 50 000 грн за майнову шкоду. Відповідачі відмовляються відшкодувати завдані йому збитки, разом із тим, ОСОБА_3 сплатив позивачеві лише 21 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути:

з ПАТ «СТ «Іллічівське» - 16 894 грн 99 коп. витрат на лікування у 2013-2014 роках, 5 254 грн 49 коп. витрат на лікування у 2015 році, 2 720 грн вартості зіпсованого одягу, 35 224 грн шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності в період з 1 грудня 2013 року до 1 квітня 2016 року, 25 290 грн 52 коп. шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності в період з 1 травня 2016 року до травня 2019 року (визначена в межах страхового ліміту), 14 616 грн шкоди, пов'язаної зі стійкою втратою працездатності, а всього 100 000 грн майнової шкоди, та 4 864 грн моральної шкоди;

з ОСОБА_3 - 1 020 грн вартості ортопедичного матрацу, 2 051 грн 73 коп. вартості транспортних послуг, 1 500 грн вартості послуг адвоката, 215 грн 80 коп. вартості постільної білизни та рушника, 26 909 грн 48 коп. шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності (частину суми, що перевищує ліміт відповідальності страховика), а всього 31 697 грн 01 коп. майнової шкоди, та 174 136 грн моральної шкоди.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СТ «Іллічівське» на користь ОСОБА_1 7 919 грн 15 коп. шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, 13 764 грн шкоди, пов'язаної з стійкою втратою працездатності потерпілим, 1 084 грн 16 коп. моральної шкоди, а всього - 22 767 грн 31 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 363 грн 91 коп. майнової шкоди та 50 000 грн моральної шкоди, а всього - 50363 грн 91 коп. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Суд керувався тим, що ОСОБА_3 як володілець джерела підвищеної небезпеки та ПАТ «СТ «Іллічівське», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність останнього, зобов'язані відшкодувати ОСОБА_1 завдану шкоду. З ПАТ «СТ «Іллічівське» на користь позивача, який тривалий час лікувався та визнаний інвалідом ІІІ групи, підлягає стягненню шкода, пов'язана з тимчасовою та стійкою втратою працездатності потерпілим, і відповідна частка відшкодування моральної шкоди. ОСОБА_3 має сплатити ОСОБА_1 невідшкодовану частину витрат на придбання лікарських засобів і транспортних витрат, а також моральну шкоду, при визначенні розміру якої слід врахувати грубу необережність потерпілого, що призвела до дорожньо-транспортної пригоди. В решті позов ОСОБА_1 є безпідставним і необґрунтованим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційних скарг, відповідач ОСОБА_3 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Представник ПАТ «СТ «Іллічівське», який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, неправильно витлумачив норми Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) та не дотримався приписів ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права оскаржуване рішення в частині розміру шкоди підлягає зміні.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений і розподіл судових витрат.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля ВАЗ 211540 реєстраційний номер НОМЕР_1.

25 липня 2013 року ПАТ «СТ «Іллічівське» та ОСОБА_3 уклали договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/6253693), за умовами якого останній застрахував свою відповідальність на випадок заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля ВАЗ 211540 реєстраційний номер НОМЕР_1 на строк з 26 липня 2013 року до 25 липня 2014 року включно. Цим договором визначені ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, - 100000 грн; за шкоду, заподіяну майну, - 50000 грн (франшиза - 0 грн).

30 листопада 2013 року близько 1 години ночі ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 211540 реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Миру, в смт. Білогір'я, Хмельницької області, на порушення п.п. 1.5, 2.3, 10.1, 11.3, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, допустив неуважність, перед перестроюванням на зустрічну смугу руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, на дорозі з двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки та відповідних дорожніх знаків виїхав на смугу зустрічного руху не для обгону чи об'їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини, в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості їхав зі швидкістю руху, яка не дозволила йому зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, при виникненні небезпеки для руху та перешкоди, яку він об'єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об'їзду потерпілого, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_1, який рухався в попутному до автомобіля напрямку по краю зустрічної смуги руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент заподіяння та тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання, від відбування якого відповідача звільнено на підставі акта амністії.

Протягом 2013-2015 років ОСОБА_1 лікувався у медичних закладах:

-з 30 листопада 2013 року до 8 грудня 2013 року в Білогірській центральній районній лікарні (стаціонарно);

-з 9 грудня 2013 року до 8 січня 2014 року в Хмельницькій обласній лікарні (стаціонарно);

-з 9 січня 2014 року до 26 травня 2014 року в Білогірській центральній районній лікарні (амбулаторно);

-з 1 до 11 липня 2014 року у Вінницькому науково-дослідному інституті реабілітації інвалідів (стаціонарно);

-з 26 лютого 2015 року до 2 березня 2015 року в Хмельницькій обласній лікарні (стаціонарно);

-з 6 до 22 квітня 2015 року в Хмельницькій обласній лікарні (стаціонарно).

Він поніс витрати на придбання лікарських засобів у розмірі 27 624 грн 39 коп.

Період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 тривав з 30 листопада 2013 року до 13 квітня 2014 року.

Рішеннями Медико-соціальної експертної комісії від 14 квітня 2014 року, 23 квітня 2015 року, 18 травня 2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності (дата чергового переогляду - травень 2019 року). Внаслідок ушкодження здоров'я ОСОБА_1 втратив загальну та професійну працездатність на 55%.

17 і 30 грудня 2013 року ОСОБА_3 через свого батька, ОСОБА_4, передав позивачеві грошові кошти на відшкодування шкоди відповідно у розмірі 15 000 грн і 6 000 грн.

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються наявними у справі письмовими доказами та висновком комісійної судово-економічної експертизи від 21 лютого 2017 року № 130.

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Із положень ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом норм ст.ст. 1166, 1167 ЦК України юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв'язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов'язок доведення факту заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У свою чергу, останній має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов'язану з використанням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Як передбачено ч. 1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Частиною 1 статті 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В силу ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

З положень п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІV убачається, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого (ст. 23 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону № 1961-ІV у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Як передбачено ст. 25 Закону № 1961-ІV, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Зокрема, для непрацюючої повнолітньої особи допомога оцінюється у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

В силу п.п. 26.1, 26.2 ст. 26 Закону № 1961-ІV шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у разі встановлення ІІІ групи інвалідності становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Згідно зі ст. 26-1 Закону № 1961-ІV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г», «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Докази у справі достовірно вказують на те, що 30 листопада 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_1 зазнав ушкодження здоров'я. Шкоди ОСОБА_1 завдано джерелом підвищеної небезпеки, тому ОСОБА_3 як володілець транспортного засобу, діяльністю якого спричинені збитки, має відшкодувати їх позивачеві.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 за шкоду, завдану використанням автомобіля ВАЗ 211540 реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована ПАТ «СТ «Іллічівське», яке зобов'язане відшкодувати ОСОБА_1 завдані збитки в межах ліміту відповідальності страховика.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідачі мають відшкодувати ОСОБА_1 шкоду, заподіяну здоров'ю, та моральну шкоду. При цьому на ПАТ «СТ «Іллічівське» слід покласти відповідальність в межах регламентної виплати, а ОСОБА_3 повинен сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про пошкодження одягу ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди. До того ж, позивач не довів, що придбання ним матрацу, постільної білизни та рушника знаходяться у прямому причинному зв'язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та не обґрунтував частину медичних призначень.

Отже суд правильно виходив з того, що ці вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Посилання ОСОБА_1 на доведеність названої частини позову не відповідають фактичним обставинам справи.

Також є обґрунтованим висновок суду про покладення на ПАТ «СТ «Іллічівське» шкоди, пов'язаної з тимчасовою та стійкою втратою працездатності ОСОБА_1 Проведений судом обрахунок розміру шкоди, пов'язаною із стійкою втратою працездатності (13 764 грн) відповідає приписам статті 26 Закону № 1961-ІV.

Висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними, доводи апеляційної скарги не спростовують їх.

Разом із тим, визначаючи розмір збитків, які мають бути відшкодовані позивачеві, суд припустився ряд помилок.

В силу ст. 24 Закону № 1961-ІV шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого, відшкодовується страховиком, натомість суд не поклав цю шкоду на ПАТ «СТ «Іллічівське».

Висновком комісійної судово-економічної експертизи від 21 лютого 2017 року № 130 (т. 3 а.с. 56-71), проведеної в апеляційному суді, встановлено перелік медичних препаратів і лікарських засобів, які використанні для лікування позивача від травм, одержаних ним під час дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно довідок аптек і закладу охорони здоров'я (т. 3 а.с. 99, 111, 113) вартість цих лікарських засобів склала 27 624 грн 39 коп.

У свою чергу, суд першої інстанції на підставі наданих ОСОБА_1 товарних чеків, квитанцій і накладних дійшов сумнівного висновку, що позивач витратив на лікування 19 626 грн 29 коп. Також суд безпідставно зарахував ці витрати в рахунок коштів, які ОСОБА_3 добровільно відшкодував позивачеві.

Матеріали справи не містять достатніх та об'єктивних доказів щодо понесення ОСОБА_1 транспортних витрат, які знаходяться у прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою. Незважаючи на це, суд присудив з ОСОБА_3 ці витрати у розмірі у розмірі 1 737 грн 62 коп.

Визначаючи розмір шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, суд першої інстанції неправильно визначив період цієї непрацездатності ОСОБА_1 (з 30 листопада 2013 року до 22 квітня 2015 року).

Поза увагою суду залишилися норми Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 9 квітня 2008 року № 189 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 липня 2008 року за № 589/15280), згідно якого тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності (п. 1.3).

Рішеннями Медико-соціальної експертної комісії від 14 квітня 2014 року (т. 1 а.с. 196-197) ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, таким чином, його тимчасова непрацездатність тривала до 13 квітня 2014 року.

Крім того, при обчисленні розміру шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, суд не дотримався принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України). Так, ОСОБА_1 просив суд нарахувати це відшкодування за період з 1 грудня 2013 року до травня 2019 року (т. 2 а.с. 128-130), натомість суд обчислив період шкоди з 30 листопада 2013 року до 22 квітня 2015 року.

На час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не працював, тому дійсний розмір шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, за період з 1 грудня 2013 року до 13 квітня 2014 року становить 5 399 грн 80 коп. ((1218х4)+(1218:30х13).

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, суд не врахував ступінь втрати ОСОБА_1 цієї працездатності, а обмежився лише застосуванням ліміту страхового відшкодування, визначеного п. 26.2 ст. 26 Закону № 1961-ІV.

Висновком комісійної судово-економічної експертизи від 21 лютого 2017 року № 130 (т. 3 а.с. 56-71) встановлено, що внаслідок ушкодження здоров'я позивач втратив загальну та професійну працездатність на 55%.

При здійсненні належного розрахунку апеляційний суд виходив з того, що за період з 14 квітня 2014 року до 31 травня 2016 року (дата останнього уточнення позивачем своїх вимог) розмір шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, склав 16 128 грн 73 коп. ((1147х55%х25)+(1147х55%:30х17)). Сума стягнення в межах ліміту - 13 764 грн (1147х12).

Оскільки суд першої інстанції неправильно обчислив розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, він помилився при визначені розміру моральної шкоди, що відповідно до ст. 26-1 Закону № 1961-ІV мала бути присуджена з ПАТ «СТ «Іллічівське. Дійсний розмір цього відшкодування склав 2 339 грн 41 коп. ((27624,39+5399,80+13764)х5%).

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер правопорушення останнього, глибину фізичних і душевних страждань ОСОБА_1

Так, до дорожньо-транспортної пригоди призвело грубе нехтування ОСОБА_3 правилами дорожнього руху. Це потягло за собою ушкодження здоров'я ОСОБА_1, який тривалий час лікувався та відчував фізичний біль, змінився спосіб життя потерпілого та погіршилися його здібності для самореалізації.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, відшкодування моральної шкоди слід визначити у розмірі 71 000 грн. Враховуючи часткове відшкодування ОСОБА_3 цієї шкоди (21 000 грн), з нього на користь ОСОБА_1 слід присудити 50 000 грн.

Матеріали справи не містять доказів того, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, тому відсутні підстави для зменшення судом розміру шкоди. Висновки суду першої інстанції з цього приводу є необґрунтованими та помилковими.

У названій частині рішення суду підлягає зміні.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, оскільки в даному випадку мало місце неправильне застосування норм матеріального права.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат апеляційний суд виходить з наступного.

Позов до ПАТ «СК «Іллічівське» в частині вимоги майнового характеру заявлено з ціною 100 000 грн, а задоволено на 46 788 грн 19 коп. (27624,39+5399,80+13764). Позов в частині вимоги немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) задоволено на 48,1% (2339,41х100:4864), отже, з ПАТ «СК «Іллічівське» на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 733 грн 01 коп. ((46788:100)+(1378х04х48,1%)).

Позов до ОСОБА_3 (вимога немайнового характеру) задоволено на 28,71% (50000х100:174136), отже, він має сплатити судовий збір у розмірі 158 грн 25 коп. (1378х0,4х28,71%).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2016 року в частині розміру шкоди та судових витрат змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» на корить ОСОБА_1 27 624 грн 39 коп. шкоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого, 5 399 грн 80 коп. шкоди, пов'язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, 13 764 грн шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, і 2 339 грн 41 коп. моральної шкоди, а всього майнової та моральної шкоди на суму 49 127 грн 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50 000 грн моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» на корить держави 733 грн 01 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 158 грн 25 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ Н.О. Федорова

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Самойлович А.П.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 32