Справа № 357/739/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Цуранова А. Ю. , при секретарі - Солом'яна Л. М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації», Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа ОСОБА_6, Білоцерківська районна державна адміністрація про визнання договору недійсним та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2017 року до суду надійшов зазначений позов, в якому, з урахуванням уточнень від 27.06.2017 року, позивач просив: 1) скасувати рішення Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації від 25.03.2008 року про реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва - 5 % готовності, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу № 2203 від 02.04.2008 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В.; 3) скасувати рішення Білоцекрівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 02.04.2008 року про реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва - 5 % готовності, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5.

Зазначені вимоги позивач обґрунтовував тим, що договір купівлі-продажу № 2203 від 02.04.2008 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушує його право користування земельною ділянкою, не створює реальних наслідків, оскільки відсутній сам об'єкт купівлі-продажу та укладений лише для створення юридичних підстав для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку, яка перебуває у нього в оренді.

В свою чергу, рішення про державну реєстрацію об'єкта незавершеного будівництва 5 % готовності, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, а потім за ОСОБА_5 всупереч встановленому законом порядку, прийняті на підставі рішення третейського суду, а не документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва, при цьому діючий порядок реєстрації права власності на нерухоме майно станом на 24.03.2008 року взагалі не передбачав реєстрацію права власності на об'єкти незавершеного будівництва.

Відповідач - ОСОБА_5, в запереченнях проти позову від 05.04.2017 року просив відмовити в задоволенні позову, у зв'язку з тим, що спірний договір купівлі-продажу не порушує права позивача, оскільки він не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку і на його підставі не можна зареєструвати її на нового власника нерухомості.

Відповідач - Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, в заяві від 11.08.2017 року, при розгляді справи покладався на розсуд суду.

Третя особа - ОСОБА_6, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки спірний договір купівлі-продажу права позивача не порушує, а з наведених в позові підстав він може претендувати на будь-яку земельну ділянку.

Інші учасники справи своєї позиції щодо позову не висловили.

Справа неодноразово розглядалась в судових засіданнях.

Зокрема, в судовому засіданні від 30.10.2017 року представник позивача ОСОБА_8 та представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_9, надали пояснення.

Представник позивача зазначив, що позивачу повідомлено про об'єкт незавершеного будівництва ОСОБА_6 в червні 2015 року. Земельна ділянка на якій він знаходиться накладається на земельну ділянку позивача на 11 %, також він звертався до господарського суду із позовом до ОСОБА_6, а при зверненні до суду із заявою про скасування рішення третейського суду договір купівлі-продажу ним не оскаржувався.

ОСОБА_9 пояснила суду, що не зрозуміло, які права позивача порушені, він не є стороною правочину.

В судовому засіданні від 18.12.2017 року представником відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_9, надано до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Заява обґрунтована тим, що позивач намагається визнати недійсним договір купівлі-продажу, який укладений та виконаний сторонами у 2008 році.

ОСОБА_6 надав пояснення по суті спору, в яких він звернув увагу на те, що права позивача не порушуються, а об'єкт незавершеного будівництва зруйнований.

Представники сторін в судовому засіданні не заперечували щодо відсутності на земельній ділянці вказаного об'єкта незавершеного будівництва.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_8 та представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_9, третьої особи - ОСОБА_6, дослідивши письмові докази та матеріали цивільної справи № 6 -63 (2008), суд встановив наступне.

19.12.2001 року між малим приватним підприємством «Антал» та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу незавершеного будівництва.

За умовами зазначеного договору: продавець зобов'язався передати у власність покупцеві об'єкт незавершеного будівництва (житловий будинок, ступінь готовності якого становить 5 %), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а покупець прийняти об'єкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну визначену в договорі (п. 1.1 договору), при цьому ціна об'єкта становить - 25 000 грн. (п. 1.4, 2.1 договору).

Зазначений договір купівлі-продажу в судовому порядку недійсним не визнавався.

21.12.2001 року згідно акту приймання-передачі відповідно до договору купівлі-продажу незавершеного будівництва від 19.12.2001 року об'єкт незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 переданий ОСОБА_4.

Згідно копії договору купівлі-продажу від 29.10.2002 року укладеного між Закритим акціонерним товариством науково-виробнича фірма «ФЕРОКЕРАМ» та суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_3, останній отримав у власність нежитлову будівлю - склад (6-й корпусний модуль), зазначену в плані літ. «А», площею 5435,2 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_1

Відповідно до копії договору оренди земельної ділянки від 14.07.2004 року укладеного між Білоцерківською районною державною адміністрацією та приватним підприємцем ОСОБА_3, останній орендував земельну ділянку розміщену на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області загальною площею 5,1427 га.

23.02.2008 року рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору (ab hoc) договір купівлі-продажу незавершеного будівництва від 19.12.2001 року визнано дійсним та визнано за ОСОБА_4 право власності на незавершене будівництво будинку, ступінь готовності якого становить 5 %, розташованого по АДРЕСА_1

17.03.2008 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено видати виконавчий документ на підставі рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (ab hoc) від 23.02.2008 року.

25.03.2008 року КП КОР «Південне БТІ» на підставі рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (ab hoc) від 23.02.2008 року зареєстровано право власності на будинок незавершений будівництвом - 5 % готовності, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (а.с. - 117).

02.04.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу будинку незавершеного будівництвом - 5 % готовності.

За умовами зазначеного договору: продавець продав, а покупець купив належний продавцеві на праві власності будинок незавершений будівництвом - 5 % готовності за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1 договору), продаж зазначеного будинку провадиться за 2 932 грн. (п. 4 договору).

На підставі договору купівлі-продажу будинку незавершеного будівництвом - 5 % готовності від 02.04.2008 року за ОСОБА_5 зареєстроване право власності на будинок незавершений будівництвом - 5 % готовності за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 83).

05.05.2016 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області скасоване рішення третейського суду для вирішення конкретного спору від 23.02.2008 року по справі № 002/2008 за позовною заявою ОСОБА_4 до малого приватного підприємства «Антал» про визнання договору, укладеного між сторонами 19.12.2001 року купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, ступінь готовності якого становить 5 % розташованого по АДРЕСА_1 дійсним та визнання права власності на нього за ОСОБА_4.

08.09.2016 року згідно ухвали Апеляційного суду Київської області вищезазначена ухвала набрала законної сили.

Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно ч. 1 ст. 6 ЦК України (в редакції від 14.06.2007 року) сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

При цьому: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Із аналізу зазначених норм вбачається, що правочин може бути визнаний недійсним у випадках встановлених законом, як його стороною, так і будь-якою особою інтереси якої він зачіпає, зокрема у випадку якщо правочин вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.

Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказував, що його права порушені, що вбачається з копії ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.05.2016 року та копії рішення № РВ-014 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 13.10.2014 року, згідно з яким земельна ділянка позивача накладається на іншу земельну ділянку з кадастровим номером: НОМЕР_1 - 11,6664 %.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що об'єкт незавершеного будівництва знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в оренді позивача, або будь-яким іншим способом зачіпає його інтереси. Більш того, з пояснень присутніх в судовому засіданні осіб вбачається, що на даний момент цей об'єкт зруйнований.

При цьому, посилання позивача на те, що даний правочин не створює реальних наслідків та укладений з метою створення юридичних підстав для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку, яка перебуває у нього в оренді, суд відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і не підтверджені належними та допустимим доказами, а матеріали справи свідчать про те, що договір сторонами виконаний і відповідачем - ОСОБА_5 проведено реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва.

Доводи про те, що об'єкт незавершеного будівництва не може бути об'єктом купівлі-продажу, а адреса за якою він знаходиться не існує, суд також оцінює критично, оскільки вони не спростовують встановлених обставин справи, а також відсутності в Цивільному кодексі України заборон щодо продажу таких об'єктів, при цьому ст. 331 ЦК України вказує, що особа, яка ним володіє має право укладати договори стосовно нього.

Таким чином, у суду немає підстав стверджувати, що спірний договір купівлі-продажу порушує інтереси позивача та укладений з порушенням вимог закону.

За таких обставин позов в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу № 2203 від 02.04.2008 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підлягає до задоволення.

В свою чергу, позивач стверджував, що рішення про державну реєстрацію об'єкта незавершеного будівництва 5 % готовності, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, а потім за ОСОБА_5 є незаконними, в зв'язку з порушенням встановленого законом порядку, а саме: державний реєстратор не мав права реєструвати право власності на нерухоме майно, а сама реєстрація проведена на підставі рішення третейського суду.

Надаючи правову оцінку вказаному, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 29.01.2006 року) цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості.

Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є: нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; рішення суду про право власності на об'єкт незавершеного будівництва.

Відповідно до п. 1 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» № 7/5 від 07.02.2002 року (в редакції від 30.05.2005 року) установлено, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом України про державну реєстрацію прав на об'єкти нерухомого майна бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) здійснюють реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

З огляду на вказані норми, суд дійшов висновку, що вимоги про скасування рішення Білоцекрівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 02.04.2008 року про реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва - 5 % готовності, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та рішення Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації від 25.03.2008 року про реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва - 5 % готовності, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, безпідставні та не ґрунтуються на вимогах закону, тому не підлягають до задоволення.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову повністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити рішення суду до Апеляційного суду Київської області, в порядку встановленому законом, повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголоешення.

Суддя А. Ю. Цуранов