Справа № 548/2390/13-ц
Провадження № 2/548/12/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2017 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавскьої області в складі:

головуючого судді - Миркушіної Н.С.,

при секретарі - Калініченко А.В., Вовк М.І., Комаренко В.М., Листопад В.Л.,

за участю прокурора - Дяченко Ю.О.

за участю адвокатів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом прокурора Хорольського району Полтавської області до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Полтавської області, ОСОБА_4 за участю третьої особи - Відділу Держземагенства у ОСОБА_3 районі Полтавської області про визнання недійсним розпорядження голови ОСОБА_3 РДА, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Хорольського району Полтавської області звнернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Полтавської області, ОСОБА_4, за участю третьої особи - Відділу Держземагенства у ОСОБА_3 районі Полтавської області про визнання недійсним розпорядження голови ОСОБА_3 РДА, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, в обгрунтування якого вказав, що прокуратурою району на підставі постанови про проведення перевірки у порядку прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів від 24.05.2013 року, проведено перевірку додержання ОСОБА_3 районною державною адміністрацією вимог земельного законодавства, Закону України «Про місцеві державні адміністрації» при видачі розпорядження № 364 від 09.11.2012 року ОСОБА_3 районної державної адміністрації.

Встановлено, що 09.11.2012 року ОСОБА_3 РДА винесено розпорядження № 364 «Про надання земельної ділянки ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства».

Згідно п. 1 розпорядження № 364 «Про надання земельної ділянки ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства» останньому надано в користування на умовах оренди земельну ділянку із земель запасу Мусіївської сільської ради загальною площею 47,71 га для ведення фермерського господарства строком на 10 років.

На підставі вищевказаного розпорядження землевпорядною організацією за заявою ОСОБА_4 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою на умовах оренди для ведення фермерського господарства на території Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області.

22.11.2012 року головою ОСОБА_3 РДА винесено розпорядження № 376 «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою та надання її в оренду ОСОБА_4

В судовому засіданні передставник позивача прокурор Дяченко Ю.О. підтримала позовні вимоги та прохала їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 заперечували проти позову та прохали у його задоволенні відмовити у зв"язку з його безпідставністю. При цьому пояснили суду про те, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання).

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

ОСОБА_4 у встановленому законодавством порядку звернувся до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Полтавської області із відповідною заявою про надання йому у користування земельну ділянку у с.Мусіївка Хорольського району Полтавської області для ведення селянського (фермерського) господарства.

У відповідності до вищевказаного земельного законодавства 09.11.2012 року головою ОСОБА_3 РДА підписано розпорядження №364 «Пронадання земельної ділянки ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства», яким надано йому в користування на умовах оренди земельну ділянку із земель запасу Мусіївської сільської ради загальною площею 47,71 га для ведення фермерського господарства строком на 10 років; надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою відповідної земельної ділянки та зобовязано його виготовлену технічну документацію подати для розгляду та затвердження в установленому порядку.

Земельна ділянка зазначеної вище площею під відповідним кадастровим номером єдиним масивом раніше використовувалась відповідно до договору оренди для ведення товарного сільськогосподарського виробництва СТОВ «Мусіївське». Вказане свідчить про те, що зазначена земельна ділянка не нова.

ОСОБА_4 за власні кошти замовлено та виготовлено технічну документацію із землеустрою земельної ділянки із земель запасу Мусіївської сільської ради загальною площею 47,71 га.

Розпорядженням ОСОБА_3 РДА №376 від 22.11.2012 року технічну документацію із землеустрою земельної ділянки із земель запасу Мусіївської сільської ради затверджено. Передано ОСОБА_4 в оренду земельну ділянку загальною площею 47,70 га ріллі строком на 10 років. Зобовязано його за власні кошти підготувати і забезпечити укладення договорів оренди земельних ділянок в місячний термін. 22.11.2012 року на виконання вищезазначеного розпорядження між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 РДА в особі голови ОСОБА_5 укладено договір оренди №602 землі загальною площею 47,70 га кадастровий номер :00:006:0018.

Вказаний договір зареєстровано у відділі Держземагенства в ОСОБА_3 районі 07.12.2012 року за № 05327.

У подальшому на підставі укладеного договору оренди землі ОСОБА_4 відповідно до чинного законодавства проведено реєстрацію фермерського господарства «КУЧЕР СОЛ».

Відповідач ОСОБА_4 та його представники позов не визнають зі слідуючих підстав.

Відповідач та його представники вважають, що розпорядження ОСОБА_3 РДА, які оскаржує позивач відповідають законодавству.

Посилання позивача на вимоги ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» у даному випадку безпідставні.

Стаття 8 ч.4 ЦПК України і п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вказують, що якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним якщо судом застосовано відповідно до ч.4 ст.8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше.

Земельний кодекс України має вищу юридичну силу ніж Закон України «Про фермерське господарство», на який посилається позивач, а тому позовні вимоги є не законними.

Крім того, за змістом пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив:"наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила".

Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Спірний договір оренди був укладений на виконання розпоряджень голови райдержадміністрації, які на момент укладення договору були чинними, мали відповідні правові наслідки, а отже укладений договір не суперечив діючим нормативним актам. Підстави для визнання правочину недійсним у зв'язку з недодержанням вимог, встановлених ст.ст. 203, 215,216 ЦК України відсутні.

Верховний Суд України у постанові від 14 березня 2007 року, на підставі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовував рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" зазначив, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання договорів недійсними.

Ст. 15 ч.1 Закону України «Про оренду землі» встановлені істотні умови договору оренди землі. Частиною 2 ст. 15 ЗУ « Про оренду землі» визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Законом встановлено можливі випадки для припинення права користування земельною ділянкою, вичерпний перелік яких визначений у ст. ст. 141, 143 Земельного кодексу України. При цьому, примусове припинення прав на землю здійснюється виключно у судовому порядку у випадках, визначених у ст. 143 Земельного кодексу України. Однак у зазначеному переліку відсутня можливість припинення права користування земельною ділянкою громадянина у зв'язку із скасуванням рішення (розпоряджень), відповідно до якого право користування земельною ділянкою було набуте.

А тому ( на думку відповідача та його представників), порушення процедури надання земельної ділянки, зазначені прокурором у позові, не є істотною умовою договору оренди землі і не можуть бути підставою для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Крім того, отримана ОСОБА_4 в оренду земельна ділянка після створення фермерського господарства «КУЧЕР СОЛ» передана в користування вказаному господарству. Порушень вимог земельного та природоохоронного законодавства на вказаній земельній ділянці не було. Засноване ОСОБА_4 фермерське господарство «КУЧЕР СОЛ» сплачує всі необхідні податки та платежі, вчасно здає статистичні звіти.

За таких обставин ( на думку відповідача та його представників) у разі, якщо навіть Хорольскою РДА порушено одну із умов надання земельної ділянки для створення фермерського господарства, передбачену ст. 7 ЗУ «Про фермерське господарство» визнання договору оренди землі недійсним і зобов'язання повернути землю до земель запасу Мусіївської сільськаї ради Хорольського району Полтавської області є безпідставним і таким, що суперечить принципам моральності та справедливості.

З договору оренди землі від 22.11.2012 року видно, що земельна ділянка хоча і надана ОСОБА_4, але не в його особисте, як фізичної особи користування, а для ведення фермерського господарства, тобто при укладенні договору передбачалося, що на підставі цього договору земельною ділянкою має користуватися не особисто ОСОБА_4, як фізична особа, а фермерське господарство - юридична особа.

Договір оренди землі укладався з ОСОБА_4 не як із землекористувачем, а як із засновником фермерського господарства - юридичної особи. Прокурор не заявляв вимоги щодо законності створення фермерського господарства «КУЧЕР СОЛ» щодо здійснення ним підприємницької діяльності.

А тому, вимога щодо визнання договору оренди землі недійсним та про зобов'язання повернути цю земельну ділянку, на думку відповідача та його представників , є безпідставною.

За час користування фермерським господарством «КУЧЕР СОЛ» наданою в оренду земельною ділянкою, воно використовує її належним чином, за цільовим призначенням із дотриманням агротехнічних норм, без порушень земельного та природоохоронного законодавства, вчасно і в повному обсязі сплачує орендну плату та інші передбачені законодавством платежі, несе відповідні витрати для здійснення діяльності, надає звіти до відповідних державних органів, тобто фермерське господарство «КУЧЕР СОЛ» успішно функціонує, що саме по собі є підтвердженням того, що укладання договору оренди землі з ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства відповідає тим засадам та завданням на виконання яких спрямований Закон України «Про фермерське господарство», та які зазначені зокрема в преамбулі цього Закону України.

Відповідач та його представник вказують на те, що прокурор у позовній заяві не зазначає, що ОСОБА_4 не мав законних підстав, передбачених Законом України «Про фермерське господарство» для отримання земельної ділянки в оренду, а зазначене у позові порушення надання земельної ділянки в оренду було допущено райдержадміністрацією, тобто органом державної влади. Із сторони ОСОБА_4 при отриманні земельної ділянки для ведення фермерського господарства ніяких правопорушень та інших незаконних дій допущено не було.

Оскільки, укладаючи договір оренди землі ОСОБА_3 районна державна адміністрація, як орган публічної влади, вважала, що він діє в межах закону, то і ОСОБА_4 також мав підстави вважати так само.

За вищевикладених обставин, на думку відповідача та його представників, не були порушенні цивільні права та інші інтереси держави, оскільки земельна ділянка надана в оренду ОСОБА_4В як особі, яка фактично мала всі законні підстави для її отримання.

ОСОБА_4 показав суду, що у нього є в наявності усі права та законні підстави для одержання земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства, він особисто дотримався відповідної процедури, звернувся із заявою до компетентного органу та уклав з ним договір оренди землі, який відповідає вимогам ст.ст.6, 15 Закону України «Про оренду землі» та ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки:

- відповідно до вимог ст. 6 ч.1 Закону України «Про оренду землі» - орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України. Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України " Про оренду землі" та іншими Законами України і самим договором оренди землі. Статтею 15 ч.1 Закону України «Про оренду землі» встановлені істотні умови договору оренди землі. Частиною 2 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Зазначені у позовній заяві доводи не можуть бути підставою для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

На думку ОСОБА_4. як вбачається з договору оренди землі від 22.11.2012 року, укладеного між ОСОБА_3 РДА та ОСОБА_4 - в договорі передбачені всі істотні умови зазначені в ст. 15 ч.1 Закону України «Про оренду землі».

Сторонами вищевказаного договору оренди землі дотримані вимоги ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін правочину було вільним і відповідало внутрішній волі, правочин вчинено у письмовій формі, зміст правочину не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», не суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а тому відсутні підстави, встановлені ст. 215 ЦК України для визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним.

Прокурор в позовній заяві на думку ОСОБА_4 не конкретизував, які саме цивільні права та інтереси держави порушені в результаті користування земельною ділянкою саме ОСОБА_4 Інтереси держави при наданні в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства зазначені в преамбулі Закону України « Про фермерське господарство» де зазначено, що цей Закон України спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України. Уклавши із ОСОБА_4 договір оренди землі для ведення фермерського господарства, не були порушені а ні вищезазначені, а ні інші цивільні інтереси та права держави.

А тому, на думку ОСОБА_4 хоча розпорядження райдержадміністрації, на думку прокурора і порушують вимоги ст.7 ЗУ «Про фермерське господарство», але не має достатніх підстав для визнання договору оренди землі від 22.11.2012 року недійсним, оскільки це порушення не вплинуло на правомірність позитивного вирішення питання про передачу фермерському господарству земельної ділянки в оренду.

У зв'язку з вищевикладеним, на думку відповідачів порушень умов надання земельної ділянки, зазначених прокурором у позовній заяві, не вбачається вони не є достатньою підставою для визнання договору оренди недійсним, оскільки в цілому не вплинули на правомірність надання саме ОСОБА_4 земельної ділянки в оренду.

ЗУ «Про фермерське господарство» передбачені засади створення та діяльності фермерського господарства як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян, про що зазначено в преамбулі цього закону. Прокурором не оспорюється правомірність створення та державної реєстрації ОСОБА_4 фермерського господарства «КУЧЕР СОЛ» і в той же час заявляються вимоги про незаконність отримання земельних ділянок. Фермерське господарство з часу його створення успішно функціонує, вимоги прокурора про визнання договору оренди землі недійсним є такими, що направлені винятково на позбавлення фермерського господарства можливості подальшої діяльності та про вибірковий підхід прокурора до застосування ЗУ «Про фермерське господарство».

На думку ОСОБА_4, саме позовні вимоги прокурора на думку ОСОБА_4 щодо визнання договору оренди землі недійсним та зобов'язання повернути земельну ділянку до земель запасу Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області буде порушено справедливу рівновагу між публічними та приватними інтересами, яка полягає в необхідності дотримання розумної, обгрунтованої пропорційності між використаними заходами і тією метою, на досягнення якої спрямовувався будь- який захід, що позбавив особу права користування.

Зазначені вимоги прокурора особливо в умовах сьогодення, коли держава потребує розвитку сільського господарства, підтримує сільськогосподарського виробника, повернення сільськогосподарської землі до земель запасу не є дієвим захистом інтересів держави, а навпаки, гальмує розвиток держави у сфері сільського господарства. У такому разі, держава не до отримає сільськогосподарської продукції, податку до бюджетів усіх рівнів і не використання землі певний час призведе також до її знецінення.

За таких обставин відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 вказують на те, що визнання договору оренди землі укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 районною державною адміністрацією від 22.11.2012 року за № 602 недійсним і зобов"язання повернути землю до земель запасу Мусіївської сільськоїради Хорольського району Полтавської області є безпідставним.

В судовому засідання представник відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації Полтавської області ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення позовних вимог та прохала у їх задоволенні відмовити, зазначивши, що головою районної державної адміністрації прийнято розпорядження від 09.11.2012 року № 364 „Про надання земельної ділянки ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства", згідно якого відповідно пункту 1 розпорядження надано ОСОБА_4 в користування на

умовах оренди земельну ділянку із земель запасу Мусіївської сільської ради

загальною площею 47,71 га для ведення фермерського господарства.

Відповідно до пункту 2 розпорядження надано дозвіл ОСОБА_4 на

виготовлення технічної документації із землеустрою по передачі в

користування на умовах оренди земельної ділянки із земель запасу Мусіївської

сільської ради загальною площею 47,71 га для ведення фермерського господарства.

Головою районної державної адміністрації прийнято розпорядження від 22.11.2012 року № 376 „Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою та надання її в оренду ОСОБА_4В.. Даним розпорядженням згідно пункту 1 ОСОБА_4 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою. Згідно пункту 2 передано в оренду ОСОБА_4 земельну ділянку площею 47,70 га ріллі строком на 10 років.

ОСОБА_3 районна державна адміністрація при виданні зазначених розпоряджень діяла виключно та в межах наданих законодавством повноважень, керуючись, зокрема, статтею 6, пунктом 7 частини 1 статті 13, пунктом 2 статті 21 Закону України „Про місцеві державні адміністрації", пунктом „а" статті 17, статтями 31, 93, 124, 134 Земельного кодексу України, статтею 7 Закону України „Про фермерське господарство".

Крім того, районна державна адміністрація завжди враховувала те, що статті 123, 124, 151 Земельного кодексу України були викладені в існуючій редакції Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву", із наступними змінами, від 16.09.2008 № 509-УІ. Тобто, у випадках, коли особа не зверталася із заявою щодо вилучення (викупу) та вибору земельної ділянки із зміною її цільового призначення, районною державною адміністрацією не приймалося рішень стосовно виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Надання в користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Зміни цільового призначення не проводилось.

Договір відповідає типовому договору який затверджений постановою КМУ від 03.03.2004 року № 220, а також зареєстрований у встановленому чинним законодавством порядку у відділі Держкомзему в ОСОБА_3 районі від 07.12.2012 року за № 05327.

В судове засідання представник Відділу Держземагенства у ОСОБА_3 районі Полтавської області не з"явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, зазначивши, що при вирішенні справи покладаються на розсуд суду.

Суд, врахувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи , належно та допустимо оцінивши всі зібрані по справі докази дійшов висновку, що позов слід задовольнити зі слідуючих підстав.

Відповідно до статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Положеннями частини першої статті 15, частини другої статті 16 ЦК України визначено, щокожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_7 юрисконсульт в лікувалтьному закладі "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Хорольського району, в судовому засіданні пояснила, що до цього часу вона працювала головним спеціалістом у ОСОБА_3 районній державній адміністрації. Було прийнято розпорядження ОСОБА_3 РДА згідно заяви ОСОБА_4 " Про виділ йому земельної ділянки", яке було завізоване відповідними структурними підрозділами. До ОСОБА_4 користувалися земельною ділянкою СТОВ"Мусіївське" . Зазначила, що при укладенні договору ОСОБА_3 РДА порушень не було і нарікань чи скарг на бездіяльність під час користування земельною ділянкою ОСОБА_4 не надходило.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження № 376 від 22.11.2012 року між ОСОБА_3 РДА в особі голови ОСОБА_3 райдержадміністрації ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір оренди № 602 земельної ділянки загальною площею 47, 70 га кадастровий номер :00:006:0018, яка знаходиться на території Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області.Вказаний договір зареєстровано у відділі Держземагентства в ОСОБА_3 районі 07.12.2012 р. за № 05327.

Зазначена земельна ділянка, нормативна грошова оцінка якої становить 1 004 399,8 грн., передана в оренду для ведення фермерського господарства.

Вищевказані розпорядження винесені з порушенням вимог земельного законодавства, у звязку з чим вони підлягають визнанню недійсними з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.17 ЗК України, п. 2 ст. 21 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» державна адміністрація здійснює надання у користування земельних ділянок виключно відповідно та в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно змісту п.2 розпорядження ОСОБА_3 райдержадміністрації № 364 від 09.11.2012 року наданий дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою по передачі в користування на умовах оренди земельної ділянки із земель запасу Мусіївської сільської ради загальною площею 47,71 га для ведення фермерського господарства.

Згідно п.3 цього розпорядження, виготовлену технічну документацію необхідно подати для розгляду та затвердження (тобто у майбутньому часі) в установленому порядку в строк, передбачений чинним законодавством. Вказане свідчить про факт відсутності на момент винесення даного розпорядження ОСОБА_3 РДА будь-яких необхідних землевпорядних документів - навіть технічної документації із землеустрою по передачі в оренду земельної ділянки.

Статтями 116, 122 126, 181, 184 - 186 Земельного Кодексу України, ст. ст. 25, 26, 55, 56 Закону України «Про землеустрій» ( в редакції станом на дату прийняття розпорядження) встановлювався порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування на правах оренди.

Зокрема, надання земельних ділянок державної чи комунальної власності у користування здійснюється за результатами розгляду клопотання зацікавленої особи про надання земельної ділянки у користування на підставі рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування, якими надається дозвіл на розроблення документації із землеустрою. Розроблена документація із землеустрою подається комісії з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою та у разі позитивного висновку комісії затверджується відповідним рішенням (розпорядженням) з подальшим наданням земельної ділянки у користування.

Водночас, згідно вимогам ст. 123 Земельного кодексу України, у разі формування нових земельних ділянок, рішення органів виконавчої влади приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Аналогічні норми зазначені у ст. 50 Закону України «Про землеустрій», згідно яким у разі формування нових земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Крім того, виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаних земельних ділянок для ведення фермерського господарства вимагається ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», яка передбачає, що районнадержавна адміністрація розглядає у місячний строк заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду і у разі її задоволення дає згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки, який в подальшому погоджується та затверджується відповідно до закону.

Проте, всупереч вимогам вказаного законодавства головою ОСОБА_3 районної державної адміністрації не приймалось розпорядження про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 вищевказаних земельних ділянок загальною площею 47,71 га, тому проект землеустрою не виготовлявся та у визначеному законодавством порядку не затверджувався.

Статтею 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності громадянам, юридичним особам здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Згідно вимог статті 123 ЗК України, у разі формування нових земельних ділянок, рішення органів виконавчої влади приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Також статтею 50 Закону України «Про землеустрій», визначено, що у разі формування нових земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України.

Згідно вимог ст.15 ЗУ «Про оренду землі», проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом є невід'ємною частиною договору оренди землі. Статтею 6 вказаного Закону визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України. Порушення вимог даної статті є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Крім того, при прийнятті розпорядження ОСОБА_3 РДА № 364 від 09.11.2012 року «Про надання земельної ділянки ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства» порушено вимоги ч.2 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство». Зазначеною статтею Закону передбачено виготовлення проекту відведення земельної ділянки , а такий проект не виготовлявся, чим порушено також вимоги ст.50 ЗУ «Про землеустрій», згідно якої при формуванні нової земельної ділянки вимагається обовязкова розробка проекту землеустрою, а не технічної документації із землеустрою.

Однак у порушення вищезазначених вимог закону ОСОБА_3 райдержадміністрацією розпорядження про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки не приймалось, сам проект відведення виготовлявся і розпорядження про його затвердження не приймалось.

Незаконність вказаних розпоряджень підтверджується актом перевірки державного інспектора сільського господарства в Полтавській області від 20.06.2013 року.

У звязку з тим, що на підставі вищевказаних незаконних розпоряджень укладено договір оренди землі, він відповідно до ст.ст.16, 203, 215 ЦК України ст.ст.20, 207 ГК України, ст.152 ЗК України підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 216 ЦК України закріплено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 47,71 га, які надані в користування ОСОБА_4 на підставі вищевказаного договору оренди землі, підлягають поверненню державі в особі Мусіївської сільської ради Полтавської області.

Відповідно до статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно зі ст. 36-1 Закону України «Про прокуратури» підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Незаконне надання у користування спірної земельної ділянки порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів.

Зазначене відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України, статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом предявлення цього позову.

Відповідно до ч. 2 ст.3, ч.1 ст. 2 ЦПК України органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право звертатися до суду у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 року №459/2011 «Про Державну інспекцію сільського господарства України» є Держсільгоспінспекція України.

Разом з тим, статтями 6, 9, 10 зазначеного Закону, якими передбачено повноваження згаданого органу, визначено способи здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також встановлено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, до суду про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння .

Не передбачено таких повноважень і Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 року № 459/2011.

Частина 2 ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду, прокурор предявляє цей позов у інтересах держави як позивач.

Стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

До того ж, пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 р. закріплено, що з земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України; далі ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

При цьому, згідно ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Оскільки земельна ділянка, яка надана ОСОБА_3 районною державної адміністрацією в користування ОСОБА_4 знаходяться на території Хорольського району, даний позов підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства Хорольським районним судом.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 райдержадміністрацією розпорядження по проекту (про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки) не приймались, сам проект відведення земельної ділянки не виготовлявся , тим самим порушено порядок передачі земельної ділянки, а тому договір оренди зазначеної земельної ділянки є недійсним.

Враховуючи викладене, прокурор у даній позовній заяві просить визнати недійсним розпорядження № 364 від 09.11.2012 року ОСОБА_3 районної державної адміністрації «Про надання земельної ділянки ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства», розпорядження № 376 від 22.11.2012 року ОСОБА_3 райдержадміністрації «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою та надання її в оренду ОСОБА_4» як такі, що винесені з порушенням вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про землеустрій».

Крім того, вказані розпорядження органу державної влади стали підставою для укладення вищезазначеного договору оренди земельної ділянки, який є оспорюваним (недійсним).

Згідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну або припинення цивільних прав та обов'язків при цьому сторони є вільними в укладенні договору (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли угоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої пятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв'язку , розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора Хорольського району Полтавської області до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Полтавської області, ОСОБА_4 за участю третьої особи - Відділу Держземагенства у ОСОБА_3 районі Полтавської області про визнання недійсним розпорядження голови ОСОБА_3 РДА, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, підлягать до повного задоволення.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 36-1 Закону України «Про

прокуратуру», ст.ст. 203, 215, 216, 373, 374, 393 Цивільного кодексу України, ст. 122

Земельного кодексу України, ст. ст. 15, 45, 46, 114 Цивільного процесуального кодексуУкраїни,суд-

В И Р І Ш И В :

Позов прокурора Хорольського району Полтавської області до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Полтавської області, ОСОБА_4 за участю третьої особи - Відділу Держземагенства у ОСОБА_3 районі Полтавської області про визнання недійсним розпорядження голови ОСОБА_3 РДА, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, - задовольнити повністю.

Визнати недійсним розпорядження №364 від 09.11.2012 року ОСОБА_3

райдержадміністрації «Про надання земельної ділянки ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства».

Визнати недійсним розпорядження №376 від 22.11.2012 року ОСОБА_3 райдержадміністрації «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою та надання її в оренду ОСОБА_8».

Визнати недійсним договір оренди від 22.11.2012 року земельної ділянки, загальною площею 47,70 га та вартістю 1 004 399,8 грн. кадастровий номер: :00:006:0018, що знаходиться на території Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області, укладений між ОСОБА_3 районною державною адміністрацією та ОСОБА_4В, зареєстрований у відділі Держземагентства в ОСОБА_3 районі 07.12.2012 року за № 05327.

Зобовязати ОСОБА_4 повернути до земель запасу Мусіївської сільської ради Хорольського району земельну ділянку, розташовану на території Мусіївської сільської ради площею 47,7 га вартістю 1004399,80 грн. кастровий номер :00:006:0018.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий : Н.С. Миркушіна