Справа № 157/877/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/560/17 Категорія: 36 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря Вергуна Т.С.,

представника позивача Пилипчук І.Л.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВМП» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди за апеляційною скаргою позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ВМП» на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2017 року в задоволенні позову ТзОВ «ВМП» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2017 року та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача Пилипчук І.Л. апеляційну скаргу підтримала з підстав в ній зазначених.

Відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши пояснення представника позивача Пилипчук І.Л. та відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачем покладених на неї трудових обов'язків, у зв'язку з чим ТзОВ «ВМП» заподіяно матеріальну шкоду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно наказу (розпорядження) № 116 від 16 березня 2012 року ОСОБА_2 прийнято на роботу учнем укладальника-пакувальника на ТзОВ «ВМП» (а.с. 5).

Згідно наказу ТзОВ «ВМП» № 518/1 від 3 вересня 2012 року ОСОБА_2 переведено на посаду укладальника-пакувальника на склад готової продукції (а.с. 6).

1 квітня 2016 року між ТзОВ «ВМП» та членами колективу (бригади) складу готової продукції, дільниці пакування м'яса та відділення виготовлення напівфабрикатів в особі керівника колективу (бригадира) завідувача складом готової продукції Сливки М.М. укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. Відповідно до умов договору члени колективу (бригади) зобов'язані дбайливо ставитися до цінностей і вживати заходів до запобігання шкоди, у встановленому порядку вести облік, складати і своєчасно подавати звіти про рух та залишки цінностей, своєчасно інформувати власника про всі обставини, які загрожують зберіганню цінностей.

Відповідач працювала в товаристві укладальником-пакувальником, була членом колективу (бригади), взяла на себе відповідальність за забезпечення зберігання майна та інших цінностей (а.с. 8, 9).

З протоколу робочої інвентаризаційної комісії ТзОВ «ВМП» від 25 травня 2016 року вбачається, що в результаті інвентаризації на складі готової продукції були виявлені надлишки на суму 150741,27 грн. та нестача на суму 339886,41 грн. без ПДВ. За результатами заліку нестач та лишків пересортицею, врегулювання за рахунок уточнень записів в обліку, списання недостач за рахунок природних норм убутку кінцева сума нестачі, яка підлягає стягненню за рахунок матеріально-відповідальних осіб становить 94143,44 грн. без ПДВ (а.с.10).

7 червня 2016 року ТзОВ «ВМП» було видано наказ № 242/1, відповідно до якого завдану матеріальну шкоду підприємству запропоновано стягнути з матеріально-відповідальних осіб колективу (бригади) складу готової продукції (а.с. 30). Матеріально-відповідальні особи відмовились від ознайомлення під підпис з актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 23 травня 2016 року, що підтверджується відповідними актами (а.с. 11-13, 16, 17), так як були не згідні з результатами інвентаризації, що вбачається з пояснювальної записки (а.с. 14). Згідно вищевказаного наказу безпосередньо із ОСОБА_2 підлягає до стягнення матеріальна шкода в розмірі 2860,24 грн.

З протоколу робочої інвентаризаційної комісії ТзОВ «ВМП» від 4 липня 2016 року вбачається, що в результаті інвентаризації на складі готової продукції було виявлено надлишки на суму 84839,10 грн. та нестача на суму 214841,21 грн. без ПДВ. За результатами заліку нестач та лишків пересортицею, врегулювання за рахунок уточнень записів в обліку, списання недостач за рахунок природних норм убутку кінцева сума нестачі, яка підлягає стягненню за рахунок матеріально-відповідальних осіб становить 86499,83 грн. (а.с.19).

7 липня 2016 року ТзОВ «ВМП» було видано наказ № 270/1, відповідно до якого завдану матеріальну шкоду підприємству запропоновано стягнути з матеріально-відповідальних осіб колективу (бригади) складу готової продукції (а.с. 32). Матеріально-відповідальні особи відмовились від ознайомлення під підпис з актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 27 червня 2016 року, що підтверджується відповідними актами (а.с. 20-25, 28), так як були не згідні з результатами інвентаризації, що вбачається з пояснювальної записки (а.с. 26). Згідно вищевказаного наказу безпосередньо з ОСОБА_2 підлягає до стягнення матеріальна шкода в розмірі 2395,68 грн.

Відповідач зазначає, що згідно наказів № 242/1 від 7 червня 2016 року та № 270/1 від 7 липня 2016 року загальна сума завданої матеріальної шкоди ОСОБА_2 становить 5255,82 грн. Відповідач відшкодувала завдану матеріальну шкоду частково в сумі 400 грн.

Згідно наказу № 382 про припинення трудового договору (контракту) від 25 липня 2016 року ОСОБА_2 звільнено з відділення виготовлення напівфабрикатів з посади укладальника-пакувальника ТзОВ «ВМП» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з переведенням у ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» (а.с. 7).

19 серпня 2016 року позивач надіслав ОСОБА_2 вимогу про відшкодування матеріальної шкоди на суму 4855,92 грн. (а.с. 34).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Як передбачено ч. 1 ст. 135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

У зв'язку з наведеним обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну при виконанні трудових обов'язків за наявності порушення працівником трудових обов'язків, наявності прямої дійсної шкоди, причинного зв'язку між порушенням і шкодою та вини працівника.

Заперечуючи позов відповідач покликалася на ту обставину, що цехи, де зберігається продукція не зачиняються та наявний вільний доступ до вказаних приміщень. Висновок про те, що до виникнення недостач міг призвести доступ на територію складу сторонніх осіб, а також пересортування продукції міститься у висновках робочої інвентаризаційної комісії ТзОВ «ВМП» (а.с. 10, 19).

За таких обставин позивач не довів, що він виконав свій обов'язок, передбачений ч. 1 ст. 131 КЗпП України щодо створення умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого працівникам майна.

Позивач також не надав доказів того, якими неправомірними діями ОСОБА_2 заподіяно матеріальну шкоду і наявність її вини у заподіянні шкоди, не довів порушення нею робочої інструкції укладальника-пакувальника.

Отже, суд першої інстанції при постановленні рішення дійшов правильного висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 завдано ТзОВ «ВМП» матеріальну шкоду у зв'язку з порушенням покладених на неї трудових обов'язків.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач та інші члени колективу (бригади) не зверталися до керівництва товариства із заявами про наявність обставин, які б загрожували зберіганню ввірених їм матеріальних цінностей, оскільки обов'язок роботодавця щодо створення умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого працівникам майна є імперативним і не залежить від наявності звернень працівників.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ВМП» відхилити.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2017 року в даній цивільній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді