Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ
Справа № 711/1512/17
Номер провадження2/711/958/17
Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючий суддя Дунаєв С.О.
при секретарі Нарадько Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання договору іпотеки недійсним, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Відповідач позовні вимоги не визнав.
В судовому засіданні позивач підтримав позов та просили його задовольнити.
Представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 пояснив, що позовні вимоги відповідач визнає в повному обсязі. Зауважив, що відповідачка не знала, що зобовязана повідомити банк про те, що на момент набуття права власності на частку квартири вона перебувала у шлюбі. Між нею та позивачем не було ніколи спору щодо його майнових прав на квартиру, а тому іпотечний договір порушує його права та інтереси. Просив задовольнити позов.
Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що зазначений договір був укладений між сторонами 12.11.2007р. за згодою всіх співвласників квартири. Про те, що ОСОБА_2 на момент набуття права власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, перебувала у шлюбних відносинах з позивачем банку не було відомо. В реєстрі прав на нерухоме майно відомості про право власності позивача на квартиру були відсутні, а тому банк не міг знати, що позивач має майнові права на квартиру. Ніяких порушень при укладанні договору з боку банку не було. Просив відмовити у задоволенні позову.
Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені, про причини неявки не повідомили.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Позивач та відповідач ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 05.08.2000р. по теперішній час, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб /а.с.11/.
Квартира за адресою: бул. ШевченкаАДРЕСА_2, м. Черкаси (далі Квартира), - на підставі свідоцтва про право власності від 05.11.2007р. зареєстрована на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, та ОСОБА_2. Право власності набуто цими особами внаслідок приватизації квартири, що підтверджується відомостями з Державного реєстру прав на нерухоме майно /а.с.20-22/.
Позивач не надавав письмової згоди на укладання спірного договору, а тому вважає, що такий договір має бути визнаний недійним.
За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із договірних правовідносин, зокрема з приводу порядку укладання правочинів, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності, відповідно до чого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, з огляду на презумпцію правомірності правочинів та диспозитивності цивільного судочинства, розглядаючи вимоги про визнання договору недійсним суд обмежений змістом таких вимог та підставами, які зазначені в позовній заяві.
За загальним правилом, передбаченим ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вимоги до правочинів, закріплені у ст.203 ЦК. Зазначена стаття кореспондується із положеннями ч.1 ст.215 ЦК, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Залежно від підстав недійсності правочину, закон передбачає настання різних наслідків.
За змістом ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК, іншим актам цивільного законодавства.
Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.
За змістом статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.
За змістом статей 572, 575 ЦК іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
Відповідно до статті 578 ЦК та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.
Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.
Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.
Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.
Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.01.2016р. №6-1912цс15 та від 30.03.2016р. №6-533цс16.
Судом встановлено, що на момент укладання спірного договору право власності у позивача на предмет іпотеки не було зареєстроване у встановленому законом порядку, що з огляду на положення ч.4 ст.334 ЦК свідчить, що таке право в нього не виникло.
Укладаючи спірний договір ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виходив з наявних відомостей про власників предмету іпотеки і не був зобовязаний перевіряти можливість існування у третіх осіб майнових вимог на Квартиру. В цьому контексті слід звернути увагу, що правовий аналіз змісту положень ст.ст.9, 57, 60 СК свідчить, що сам факт набуття майна у власність особою, яка перебуває у шлюбі, ще не свідчить про набуття цим майном статусу обєкта спільної сумісної власності. Крім того, право власності на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації (ч.4 ст.334 ЦК), отже оскільки державної реєстрації права власності позивача на спірну квартиру не здійснювалось, то він не може вважатись співвласником такої квартири. На момент укладання спірного договору ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" належним чином перевірило відомості про майнові права на предмет іпотеки, що підтверджується наданими суду витягами з реєстру прав на нерухоме майно /а.с.66, 67/. За таких обставин суд не приймає доводи представника ОСОБА_2 про порушення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимог законодавства щодо не витребування від ОСОБА_2 письмової згоди її чоловіка на укладання іпотечного договору.
До того ж п.5.2 Іпотечного договору передбачено, що у випадку предявлення будь-яких претензій третіх осіб стосовно предмета іпотеки за цим договором, такі претензії повинні бути врегульовані за рахунок іпотекодавця. Зазначене застереження в договорі свідчить про вчинення банком дій щодо можливих наслідків на випадок встановлення обставин, які не були і не могли бути відомі банку на момент укладання договору.
З огляду на положення ч.1 ст.57, ст.60 СК (в редакції, яка діяла на момент набуття ОСОБА_2 права власності) позивач має право на набуття майнових прав на Квартиру, а відтак укладання іпотечного договору без його згоди є порушенням його майнових інтересів. Натомість, враховуючи обставини спірних правовідносин відповідальність за порушення майнових прав та інтересів позивача, що настала внаслідок укладання іпотечного договору щодо Квартири, мають нести саме іпотекодавці - ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5.
Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що при укладанні спірного договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» діяв недобросовісно та порушив права чи інтереси позивача.
У свою чергу обраний позивачем спосіб захисту його прав та інтересів має відповідати загальним засадам регулювання цивільних правовідносин. Статтею 13 ЦК передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
За таких обставин, беручи до уваги положення ст.ст.6, 13 ЦК, обраний позивачем спосіб захисту (визнання іпотечного договору недійсним) не відповідає вимогам закону та засадам добросовісності, справедливості і розумності, а тому позов не підлягає до задоволення.
Відповідно до ст.88 ЦПК понесені позивачем судові витрати відшкодуванню також не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодекс України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: ОСОБА_8