Справа №366/743/17
Пров. №2/366/175/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 травня 2017 року Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючої - судді Тетервак Н.А.,

при секретарі - Німченко Н.Ю., Мельниченко Т.В.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в смт.Іванків справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_2

Позивачка мотивує свої вимоги тим,що з 1987 року почала проживати спільною сім»єю з ОСОБА_4, вели спільне господарство. Проживали у її квартирі в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року у них народився син,ОСОБА_5,батьком якого є відповідач.

В 1998 році вони придбали земельну ділянку в АДРЕСА_2,покупцем цього незавершеного будівництва у договорі купівлі-проджажу був вказаний відповідач. На цій земельній ділянці вони побудували житловий будинок та у 2003 році зареєстрували право власності на відповідача. Після закінчення будівництва вони вселилися в АДРЕСА_2,яке їх сім»я використовувала як постійне місце проживання Волна залишалася зареєстрованою у своїй квартирі, а відповідач та син зареєструвалися у новозбудованому будинку.

13.11. 2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб,але в січні 2017 року шлюб між ними було розірвано.

Договір купівлі-продажу незавершеного будівництва по АДРЕСА_2,покупцем якого був відповідач, був укладений в той час,коли вони з ним жили однією сім»єю,але не перебували у шлюбі між собою.

Згідно п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України,судом розглядаються справи про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За правилами ст. 74 Сімейного кодексу України,якщо чоловік та жінка проживають однією сім»єю але не перебувають у шлюбі між собою, набуте ними за час шлюбу майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка,які не перебувають у шлюбі міжє собою, поширюються положення глави 7 Сімейного кодексу України.

Позивачка вважає,щзо має право на ? частину будинку по АДРЕСА_2 .

Просить встановити факт проживання її з ОСОБА_4 однією сім»єю без шлюбу з 1987 року по 13 листопада 2007 року.

Визнати за нею право власності на ? частину будинку АДРЕСА_2 відповідною часткою господарських споруд.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов Дали пояснення.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивачка нічим не довела,що з 1987 року по 13.11.2007 р. проживала з відповідачем як одна сім»я, вела спільне господарство. Вважає,що свідки, які давали покази щодо спільного проживання позивачки та відповідача,у своїх показах путалися.

Крім того, відповідно до законодавства, яке діяло на час реєстрації права власності на будинок,а саме: березень 2003 року, майно придбане чоловіком та жінкою, які не перебували у шлюбі, не являлися спільною сумісною власністю, а сторона мала довести свою участь у придбанні цього майна: особисту участь, грошовими коштами. Позивачка з 1994 року є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії. Як слідує з ст.14 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до 1 категорії відносяться - інваліди,а отже якусь особисту участь у будівництві будинку не приймала.

Також в цей час ОСОБА_1 утримувала сина від першого шлюбу,тому фінансову участь у будівництві будинку також не приймала.

Сімейний кодекс України,на який посилається позивачка, був введений в дію з 1 січня 2004 року,після прийняття будинку в експлуатацію та реєстрацію права власності,а тому відповідач вважає,що вимоги позивачки є безпідставні.

Вислухавши позивачку, представника позивачки, представника відповідача,допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного.

З Свідоцтва про право власності на житловий будинок,видане на підставі рішення виконкому Іванківської селищної ради №50 від 27.02. 2003 року слідує,що ОСОБА_4 є власником житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_2

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 слідує,що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрували шлюб 13.11. 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Іванківського РУЮ.

З рішення Іванківського районного суду від 20.12. 2013 року слідує,що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвали шлюб, який було зареєстровано 13 листопада 2007 року.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 слідує,що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Його батьком є-ОСОБА_4

З довідки Іванківської селищної ради №690 від 24.02. 2017 року слідує,що ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає АДРЕСА_3 з 27.03. 2002 року по даний час.

Позивачка стверджує,що будинок АДРЕСА_4 вони з ОСОБА_4 будували разом з 1998 року по 2003 роки, коли проживали разом,однією сім»єю без шлюбу, а тому вона має право на ? частину цього домоволодіння.

Просила встановити факт,що з 1987 року по 13 листопада 2007 року проживала однією сім»єю без шлюбу з ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів,що мають юридичне значення,зокрема, проживання чоловіка та жінки однією сім»єю без шлюбу.

Позивачка посилається на ст.74 Сімейного кодексу України,згідно якої, якщо чоловік та жінка проживають однією сім»ює,але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно,набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

З Прикінцевих положень Сімейного кодексу України слідує,що Сімейний кодекс України,прийнятий 10 січня 2002 року №2947-ІІІ,набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України.

З Цивільного кодексу України, прийнятого 16 січня 2003 року №435-ІУ слідує,що він набирає чинності з 1 січня 2004 року.

Отже, Сімейний кодекс України,на норму ст.74 якого посилається позивач, діє з 1 січня 2004 року.

Оскільки спірне домоволодіння зареєстровано 10 березня 2003 року, до 1 січня 2004 року,тому норми Сімейного кодексу України на правовідносини,що виникли між сторонами до набрання цим Кодексом сили,- не застосовуються.

Відповідно до Глави 6 Кодексу про шлюб та сім»ю України, майно,нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Аналогічна норма закріплена у ст. 16 Закону України «Про власність» від 07.02. 1991 р.№697-ХІІ(втратив чинність з 27.04. 2007р.).

Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім»ю України, майно, яке належало кожному із подружжя до одруження, а також одержане під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Глава 6 Кодексу про шлюб та сім»ю не містить статей щодо майна, набутого чоловіком та жінкою, які не перебувають у шлюбі, а тому слід керуватися Цивільним кодексом України, який діяв на час набуття права власності.

Відповідно до ст.112 Цивільного кодексу України 1961р, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям,або державі і кільком колгоспам або іншим кооперативам та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Розрізняється спільна власність з визначенням часток(часткова власність) або без визначення часток(сумісна власність).

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» від 07.02. 1991 р.№697-ХІІ(втратив чинність 27.04. 2007 р.),майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Отже,відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про власність» спільною сумісною власністю є майно, яке придбано внаслідок спільної праці членів сім»ї, а не факту проживання однією сім»єю,тому, встановлення факту проживання однією сім»єм ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 1987 року до 13.11. 2007 року не має для ОСОБА_1 юридичного значення,тобто,не породжує для неї прав та обов»язків, а тому в частині заявлених вимог про встановлення факту проживання однією сім»єю,слід відмовити.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,розпоряджається своїми правами щодо предмету позову на власний розсуд. Таке право мають також особи(за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності),в в інтересах яких заявлено вимоги.

Тобто, підстави позову, заявлені позивачем у позові, має право змінити лише позивач.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу станом на 2003 рік не створювало для чоловіка та жінки, які не знаходилися у шлюбі, права спільної сумісної власності на придбане майно, у задоволенні позову слід відмовити, як необґрунтованому.

Судові витрати залишити за державою,так як позивачка від сплати судового збору звільнена відповідно до ст. 5 Закону України »Про судовий збір»(потерпіла 1 категорії,посвідчення№028170).

На підставі викладеного, ст.24 Кодексу про шлюб та сім»ю України , 1969 р., ст.112 Цивільного кодексу України, 1963р; ст.ст. 16,17 Закону України «Прол власність» від 07.02. 1991 р. №697-ХІІ, керуючись ст.ст.3,10,11,60,61, 80,88,209-215,256 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_4,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд протягом10 днів з часу проголошення, а особами,які були відсутні в судовому засіданні,в той же строк,- після отримання копії рішення.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку на оскарження, а в разі подачі апеляції, - після прийняття рішення апеляційним судом Київської області.

Повний текст рішення складено 22 травня 2017 року.

Суддя : Н.А.Тетервак