Справа № 275/279/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Руденка В.О.,

з участю секретаря судового засідання Довгаленко О.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відшкодування збитків, спричинених протиправною бездіяльністю,

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відшкодування збитків, спричинених протиправною бездіяльністю.

У позовній заяві зазначив, що постановою Брусиліського районного суду Житомирської області від 01.03.2017 року в адміністративній справі №275/93/17 визнано протиправною бездіяльність відділу Держгеокадастру в Брусилівському районі Житомирської області щодо не надання йому інформації в письмовому вигляді на його звернення від 13.01.2017 року.

Процитувавши зміст ст.56 Конституції України, ст.1166, 1173 Цивільного кодексу України, позивач просив стягнути з Державного бюджету України на його користь спричинені збитки в сумі 3000 гривень.

У судовому засіданні позивач підтримав свій позов та, пославшись на доданий до позову розрахунок, пояснив, що відповідач неправомірно не надав йому відповідь на його звернення про надання публічної інформації щодо наявності не витребуваних земельних часток (паїв). Внаслідок неправомірних дій відповідача він поніс збитки в розмірі 3000 гривень, які складаються з оплати оренди транспортного засобу, що ним використовувався для проїзду для подання заяви до відділу Держгеокадастру у Брусилівському районі 13.01.2017 р. та двічі до Брусилівського районного суду Житомирської області: 01.02.2017 р. та 01.03.2017 р. у звязку з поданням позовної заяви та у судове засідання в адміністративній справі №275/93/17.

Автомобіль, що ним використовувався ЗАЗ-DAEWOO, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_3 та використовувався на підставі договорів оренди транспортного засобу від 29.11.2016 р. та від 04.02.2017 р.

Згідно умов оренди, орендна плата складає 1000 гривень за добу. Отже, оскільки, автомобіль, у звязку з обставинами справи, позивачем використовувався тричі: 13.01.2017 р., 01.02.2017 р. та 01.03.2017 р., він просив стягнути понесені ним збитки зі сплати орендної плати за три дні в сумі 3000 гривень.

Також позивач пояснив, що існує рішення суду, яким з нього стягнуто на користь орендодавця заборгованість з орендної плати в сумі 63 тисячі гривень, що свідчить про понесення ним збитків.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення, зі змісту яких, разом із усними поясненням в судовому засіданні, слідує, що відповідач не визнає настання у позивача збитків, як реальних витрат, внаслідок поведінки відповідача, оскільки жодних доказів таких витрат позивач не надав. Крім того, відділ Держгеокадастру належним чином надав відповідь на звернення позивача щодо інформації про наявність не витребуваних земельних часток (паїв).

Почувши доводи сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.03.2017 року Брусилівським районним судом Житомирської області винесено постанову про задоволення позовних вимог та визнано протиправною бездіяльність відділу Держгеокадастру у Брусилівському районі Житомирської області щодо ненадання інформації в письмовому вигляді на звернення ОСОБА_1 від 13.01.2017 року (а.с. 3, 4). Рішення суду не оскаржувалось і набуло чинності.

Відповідно до листа від 31.03.2017 року №31-6-0.22-16/102-17 виконувача обовязків начальника відділу Держгеокадастру у Брусилівському районі, в адресу позивача надано відповідь на звернення від 13.01.2017 року про наявність не витребуваних земельних часток (паїв), які станом на 03.03.2017 року обліковуються на території Брусилівської селищної ради Житомирської області.

Згідно договорів оренди від 29.11.2016 р. та 04.02.2017 р., орендодавець ОСОБА_3 передав орендарю ОСОБА_1 у тимчасове володіння та користування автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 для службових та особистих поїздок. Строк оренди згідно договору від 29.11.2016 року з 29.11.2016 р. до 01.02.2017 р., згідно договору від 04.02.2017 р. з 04.02.2017 р. до 04.04.2017 р. Орендна плата за користування автомобілем визначена сумою 1000 гривень за добу, яку орендар повинен сплатити орендодавцю до десятого числа щомісяця (а.с.8,9).

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги послався на ст.56 Конституції України, ст.1166, 1173 ЦК України.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, що завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади АРК або органу місцевого самоврядування, при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК, органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, для застосування відшкодування шкоди, потрібна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як протиправність поведінки, факту спричинення шкоди та причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою.

Протиправна поведінка відповідача встановлена судовим рішенням в адміністративній справі, сторонами в якій були ті ж самі сторони, що й у цій справі. Отже, згідно ст.61 ЦПК України, ця обставина не підлягає доказуванню, а доводи представника відповідача про своєчасне надсилання позивачу відповіді на звернення є такими, що не враховуються судом при вирішенні цієї справи.

Водночас, факт спричинення шкоди протиправною поведінкою з постанови суду у справі №275/93/17 не вбачається. Настання такої шкоди та причинний звязок з поведінкою відповідача не презюмується згідно закону, отже підлягає доказуванню.

Позивач стверджував, що протиправною поведінкою відповідача йому спричинені збитки.

Згідно ст.22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Жодних доказів настання обставин, вказаних у ст.22 ЦК України позивач не надав. Посилання його на договір оренди суд не може врахувати як доказ спричинення збитків відповідачем, оскільки, по-перше, позивач не надав жодного доказу фактичного понесення ним витрат на оренду.

По-друге, передбачена цим договором орендна плата встановлена щоденно, не залежно від приводів використання транспортного засобу, часу та маршрутів його використання. Встановлена договором орендна плата підлягає сплаті навіть не залежно від того, чи використовувався автомобіль, чи ні. Отже між обовязком її сплати та поведінкою відповідача жодного причинного звязку не має.

По-третє, витрати на прибуття сторін та їх представників до суду, згідно ст.91 КАС України відносяться до судових витрат в адміністративному судочинстві, отже розглядаються і вирішуються відповідно до встановленого згідно КАС України порядку, в межах відповідної справи.

За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

Керуючись ст. 3, 10, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя В.О. Руденко