Справа № 535/951/17
Провадження № 2/535/472/17
УХВАЛА

22 грудня 2017 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Загнійко А.В., при секретарі Момот Г.І.,

з участю:

відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши матеріали цивільної справи

за позовом ОСОБА_3,

(мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1, 38600)

до ОСОБА_1,

(мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, 38600)

про встановлення факту спільного проживання та визнання майна спільною сумісною власністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, в період з березня 2008 року по 14.02.2012 року; та визнання одноповерхового житлового будинку (обєкт нежитлової нерухомості) А-1 з двох кімнат та двох тамбурів, житловою (загальною) площею 76.1 кв.м, площа за внутрішнім обміром 80.6 кв.м., з будівельними матеріалами та конструктивними елементами, які були внесені у створення та будівництво даного житлового будинку, розташованого по суміжній межі двох земельних ділянок площею 0,15 га, належної на праві приватної власності ОСОБА_1 за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та площею 0.175 га, належної на праві приватної власності ОСОБА_3 за цільовим призначенням для ведення особистого селянськго господарства, розташованих за адресою: вул. Партизанська, 2, смт Котельва Полтавської області, спільною сумісною власністю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позов заявлено з підстав неможливості підтвердження в іншому порядку факту проживання позивачки однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачем та наявністю спору щодо права власності на нерухоме майно.

Ухвалою судді від 17.10.2017 року провадження у зазначеній справі відкрито з призначенням попереднього судового засідання на 26.10.2017 року; відповідачу направлено копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та судову повістку. Ухвалою суду від 26.10.2017 року було задоволено частково клопотання позивачки про витребування доказів та відмовлено у задоволенні клопотання позивачки про забезпечення позову, ухвала суду в цій частині залишена в силі ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15.11.2017 року.

Ухвалою суду від 24.11.2017 року справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.12.2017 року. Ухвалою суду від 13.12.2017 року провадження по справі подовжено на 15 днів за клопотанням представника позивача.

Ухвалою суду від 24.11.2017 року справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.12.2017 року. Ухвалою суду від 13.12.2017 року провадження по справі подовжено на 15 днів за клопотанням представника позивача.

Позивачка та її представник у судове засідання 22.12.2017 року не зявилися; про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. 22.12.2017 року позивачка подала до суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з поданням позовної заяви про збільшення позовних вимог.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 року (пп.22-29) право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту. Згідно ж усталеної прецедентної практики ЄСПЛ закон повинен бути прогнозованим для учасників провадження.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині у якій вони не встановлюють нових обовязків, скасовують чи звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання.

До того ж, відповідно до ч.ч.2-6 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність справи або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Для цілей цього Кодексу малознаними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, згідно ч.ч. 3-4 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування; в яких ціна позову перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, обєднані з вищезазначеними вимогами.

З огляду на характер спірних правовідносин, які виникли в тому числі із відносин, що виникають із сімейних правовідносин, з урахуванням положень ч.4 ст.274 ЦПК України, вищевказана цивільна справа підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.3, 19, 274, пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити розгляд справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання та визнання майна спільною сумісною власністю у порядку загального позовного провадження.

ОСОБА_1 ухвали надіслати учасникам справи.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі з сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http:court.gov.ua/fair/sud1613/.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя