Справа № 138/3466/15-ц Провадження № 22-ц/772/1094/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Нікушина В.П., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановила:

У грудні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» (далі ТОВ «Компанія «Приват-Плюс») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 8 лютого 2010 року між товариством та ОСОБА_2 укладено договір № 000622. Предметом договору є надання адміністративних послуг, спрямованих на придбання товару на умовах програми діяльності ПРИВАТ-ПЛЮС.

Додатком № 2 до договору сторонами було визначено найменування товару, його вартість в сумі 100 000 грн., графік платежів, який розрахований на 180 місяців та розмір щомісячного загального платежу партнера в сумі 685, 56 грн.

8 вересня 2010 року між товариством та ОСОБА_2 підписано додаток № 3 про використання права на отримання товару до договору № 000622 від 8 лютого 2010 року, відповідно до якого визначена залишкова заборгованість партнера в сумі 80 210, 52 грн. та термін її сплати до 7 травня 2020 року. Того ж дня на забезпечення виконання умов договору між товариством та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з яким поручителі і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність.

На порушення умов договору позичальник узятих на себе зобовязань належним чином не виконувала, що призвело до утворення заборгованості, про наявність якої та необхідність її погашення повідомлялись боржник і поручителі, у тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про необхідність виконання зобовязань згідно з умовами договору, проте заборгованість сплачена не була.

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в сумі 94 331, 62 грн., з яких: 77 467, 09 грн. основна сума боргу, 15 493, 41 грн. штраф, а також стягнути 1 371, 12 грн. штрафу з поручителів та судові витрати у справі.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2017 року позов ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» заборгованість за договором № 000622 від 8 лютого 2010 року в сумі 92 960 грн. 50 коп., з яких: 77 467, 09 грн. основна сума боргу, 15 493, 41 грн. штраф.

У решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» 1 394 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та витрати, що повязані із явкою до суду представника позивача в розмірі 8 824 грн. 49 коп.

Решту судових витрат залишено за позивачем.

Не погодившись із судовим рішенням суду, ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про отримання повістки, тому відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи провести у їх відсутність.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання щодо своєчасної сплати щомісячних платежів за договором № 000622 з листопада 2011 року не виконує, чим істотно порушує його умови, тому дійшов висновку про стягнення з неї усієї суми заборгованості, а також нарахованого штрафу.

Відмовляючи у стягненні заборгованості з поручителів, суд виходив із того, що чергові платежі боржник повинна була здійснювати не пізніше 20 числа кожного поточного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення вимог до поручителів більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. При цьому виходив із того, що виконання договору припинилось 1 листопада 2011 року, письмову вимогу до поручителів позивач предявив у листопада 2015 року, а з позовом звернувся лише у грудні 2015 року, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Статтею ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Установлено, що 8 лютого 2010 року між ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» та ОСОБА_2 укладено договір № 000622. Предметом договору є надання адміністративних послуг, спрямованих на придбання товару на умовах програми діяльності ПРИВАТ-ПЛЮС.

Додатком № 2 до договору сторонами було визначено найменування товару, його вартість в сумі 100 000 грн., графік платежів, який розрахований на 180 місяців та розмір щомісячного загального платежу партнера в сумі 685, 56 грн.

Відповідно до п. 3.1.2. ст. 3 договору та п. 4.1. ст. 4 Програми діяльності ПРИВАТ ПЛЮС (далі Програма) ОСОБА_2 з початку і до кінця графіку платежів зобовязалася сплачувати до 20-го числа кожного місяця щомісячні загальні платежі.

8 вересня 2010 року між ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» та ОСОБА_2 підписано додаток № 3 про використання права на отримання товару до договору № 000622 від 8 лютого 2010 року, відповідно до якого визначена залишкова заборгованість партнера в сумі 80 210, 52 грн. та термін її сплати до 7 травня 2020 року.

15 вересня 2010 року позивач оплатив товар для ОСОБА_2, а остання його отримала (а.с.16-19).

Згідно з п. 11.2. ст. 11 Програми якщо партнер, який отримав товар не сплатить послідовно два або більше щомісячних загальних платежів, то такий партнер втрачає право виконання своїх платіжних зобовязань за договором шляхом внесення щомісячних платежів згідно з графіком платежів і зобовязаний повністю одним платежем достроково сплатити всі несплачені щомісячні загальні платежі, що передбачені договором та додатками до нього, протягом десяти календарних днів, з дня отримання ним платіжної вимоги від адміністратора.

На забезпечення виконання зобовязань за договором 8 вересня 2010 року між ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого вони поручилася перед кредитором за виконання боржником свого обовязку за договором.

Відповідно до пункту 4 договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх обовязків, передбачених договором та/або додатками до нього, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У випадку неналежного виконання або невиконання боржником своїх обовязків, передбачених договором та додатками до нього, кредитор направляє на адресу поручителя та боржника письмову вимогу із зазначенням невиконаного обовязку боржника (п. 5 договору поруки).

Унаслідок невиконання ОСОБА_2 належним чином зобовязань за договором, ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» 25 листопада 2015 року направила позичальнику та поручителям досудову вимогу про сплату заборгованості (а.с.15).

31 грудня 2015 року товариство звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів.

Сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор (стаття 510 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк термін (частина перша статті 530 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Пунктом 11.3 ст. 11 Програми передбачено, що у випадках невиконання або неналежного виконання боржником вимоги, останній сплачує штраф у розмірі 20% від суми несплачених щомісячних загальних платежів, які залишилися до сплати згідно графіку платежів, передбачених додатком № 2 до договору.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що боржник взяті на себе зобовязання щодо своєчасної сплати щомісячних платежів за договором

№ 000622 з листопада 2011 року не виконує, чим істотно порушує його умови, тому дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 77 467 грн. 09 коп., а також нарахованого штрафу 15 493 грн. 41 коп. (77 467,09 Х 20%), а всього 92 960 грн. 50 коп.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобовязання це здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Отже, основне зобовязання це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.

Як установив суд, боржник ОСОБА_2, а відтак і поручителі, узяли на себе зобовязання повернути суму кредиту до 7 травня 2020 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як слідує з п. 3.1.2. ст. 3 договору та п. 4.1. ст. 4 Програми ОСОБА_2 з початку і до кінця графіку платежів зобовязалася сплачувати до 20-го числа кожного місяця щомісячні загальні платежі у сумі 685 грн. 56 коп.

Пунктом 3 договору поруки визначено, що кожен поручитель діє окремо та відповідає перед кредитором за виконання боржником його зобовязань за договором та додатками до нього, в тому ж розмірі, що і сам боржник.

Відповідно до пункту 4 договору поруки відповідальність поручителів наступає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобовязання за кредитним договором.

Суд установив, що ОСОБА_2 свій останній платіж сплатила 20 жовтня 2011 року, а наступний термін платежу за договором був визначений до 20 листопада 2011 року (включно), який вона не здійснила, а тому з 21 листопада 2011 року несплачена заборгованість вважається простроченою.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 21 листопада 2011 року) предявити вимоги до поручителя.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобовязань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

Вимогу до поручителів позивач предявив 25 листопада 2015 року.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Цим правом скористався позивач, звернувшись з позовом до суду.

Оскільки останній платіж був сплачений боржником 20 жовтня 2011 року, а з позовом позивач звернувся 31 грудня 2015 року, то порука за платежами за період з листопада 2011 року до червня 2015 року (включно) в сумі 30 164, 64 грн. (44 місяці х 685, 56 грн. щомісячний загальний платіж) припинилася, а відтак з поручителів та боржника підлягає стягненню в солідарному порядку на користь позивача заборгованість в сумі 47 302 грн. 45 коп. (77 467, 09 30 164, 64).

Також з поручителів підлягає стягненню на користь позивача штраф у розмірі 20% від суми несплачених щомісячних загальних платежів, які залишилися до сплати згідно графіку платежів, передбачених додатком № 2 до договору в сумі 9 460 грн. 49 коп. (47 302 грн. 45 коп. х 20%), що передбачено пунктом 11.3 ст. 11 Програми.

Відповідно до п. 7 договору поруки у випадку невиконання поручителями обовязку зазначеного в письмовій вимозі кредитора, останній вправі стягнути із кожного поручителя штраф у розмірі одного щомісячного загального платежу.

Розмір щомісячного загального платежу складає 685 грн. 56 коп., тому з кожного із поручителів підлягає стягненню на користь позивача штраф у вказаній сумі.

За таких обставин у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що порука припинилась, не врахувавши, що правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителів за невиконання боржником окремих зобовязань за договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобовязань та в частині вимог про дострокове стягнення коштів. При цьому суд не звернув уваги на те, що порука щодо відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 може бути припинена не щодо всього договору поруки та суми заборгованості, а лише в частині суми коштів стосовно якої збіг шестимісячний строк на момент подачі позивачем позову.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмовив в задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» задовольнити частково.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості скасувати й у цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительки міста Могилів-Подільський, вулиця Дністровська, 62/41 Вінницької області та ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 солідарно на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» заборгованість за договором № 000622 від 8 лютого 2010 року в сумі 56 762 грн. 94 коп., з яких: 47 302 грн. 45 коп. основна сума боргу та 9 460 грн. 49 коп. штраф.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительки міста Могилів-Подільський, вулиця Дністровська, 62/41 Вінницької області та ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, жительки міста Могилів-Подільський, вулиця Дністровська, 14/45 Вінницької області солідарно на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» заборгованість за договором № 000622 від 8 лютого 2010 року в сумі 56 762 грн. 94 коп., з яких: 47 302 грн. 45 коп. основна сума боргу та 9 460 грн. 49 коп. штраф.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» штраф в сумі 685 грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Приват-Плюс» штраф в сумі 685 грн. 56 коп.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис В.П. Нікушин

ОСОБА_6 Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький