Справа №202/1228/17
Провадження №2-з/202/86/2017
УХВАЛА

22 травня 2017 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Волошина Є.В.,

за участю секретаря Величко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Індустріального районного суду м.Дніпропетровська заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та скасування держаної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 16 вересня 2009 року.

22 травня 2017 року, через канцелярію суду, позивачем подана заява заяву про забезпечення позову, в якій остання просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна №01), яка належить ОСОБА_3 та заборонити останньому здійснювати будь-які дії (уповноваження інших осіб на укладання правочинів, передача в заставу, тощо), направлені на відчуження майна, а саме квартири АДРЕСА_2.

Заяву мотивує тим, що вищезазначене нерухоме майно є предметом спору вищезазначеної справи та невжиття заходів забезпечення позову зумовить можливість для відповідача, до вирішення справи по суті, відчужити це нерухоме майно, що в свою чергу, ускладнить виконання рішення суду.

Розглянувши дану заяву, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України одним з видів забезпечення позову є накладання арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Відповідно до заяви про забезпечення позову, власником квартири АДРЕСА_2, на час розгляду справи, є ОСОБА_3 третя особа у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Інших відомостей про право власності на спірну квартиру позивачем не надано.

Враховуючи той факт, що майно, на яке позивач просить накласти арешт не належить ОСОБА_2 (єдиний відповідач у справі), заява про забезпечення позову в цій частині є безпідставною.

Заява про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії (уповноваження інших осіб на укладання правочинів, передача в заставу, тощо), направлені на відчуження майна, а саме квартири АДРЕСА_2 також є безпідставною, оскільки ОСОБА_3 не є відповідачем у даній справі.

Крім того, позивач у заяві про забезпечення позову, в порушення вказаних процесуальних норм та роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, взагалі не надає доказів та обґрунтувань існування реальної загрози щодо неможливості виконання рішення суду, в разі задоволення вимог позовної заяви, оскільки витребування квартири АДРЕСА_2 від ОСОБА_3, при задоволенні даного позову, повинне здійснюватись на підставі ст.388 ЦПК України.

За таких обставин, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151- 153, 209-210 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня оголошення. Особи, які брали участь у справі і не були присутні під час оголошення ухвали, мають право подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Волошин Є.В.