Справа № 487/6706/16-ц
Провадження № 2/487/664/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04.05.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія « Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по вихідній допомозі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 24069,17 грн.

27.01.2017 року позивач надала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7339,20 грн.

17.02.2017 року позивач збільшила свої позовні вимоги та остаточно визначившись з вимогами просила суд стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 33 робочих днів в сумі 8683,29 грн., суму компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати у розмірі 469,13 грн., також просила про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн., у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, некоректним ставлення керівництва підприємства, транспортними витратами та витрати особистого часу.

В судове засідання позивач не зявилась, надала до суду заяву, просила слухати справу за її відсутності, збільшені позовні вимоги підтримала повному обсязі, просила про їх задоволення.

В судове засідання представник відповідача не зявився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, збільшені позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що заборгованість по заробітної платі позивачу погашена в повному обсязі 26.12.2016 року. При цьому, позовам не надано розрахунку щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не вірно розраховано компенсація за серпень в сумі 226,19 грн., що в підсумки призвело до невірної суми всього розрахунку компенсації. Крім того, необґрунтована і безпідставна, не доведена будь-якими доказами і вимога щодо стягнення моральної шкоди. Крім того, виходячи з вимог чинного законодавства, доходи у вигляді середньої заробітної плати на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні нараховує податковий агент, тобто юридична особа ДП «Миколаївський облавтодор», звільненому працівнику при цьому зазначений дохід відображається в податковому розрахунку за ф.1ДФ за ознакою 127.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Як встановлено судом, що позивач ОСОБА_2 з 14.01.2003 року перебувала в трудових відносинах з дочірнім підприємством «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія « Автомобільні дороги України» працювала на посаді провідного бухгалтера, а з 12 травня 2015 року переведена на посаду провідного інженера відділу підготовки виробництва та матеріально-технічного забезпечення.

На підставі наказу №83-КК від 08.11.2016 року позивач звільнена з займаний посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України.

За період роботи у підприємства перед ОСОБА_2 виникла заборгованість по заробітної платі у розмірі 32324,20 грн.

Відповідно до ст. 21 Закону України Про оплат праці працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового.

Згідно ст. 97 КЗпП України та ст.ст. 15, 24 Закону України Про оплат праці своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їхньої черговості.

Відповідно до довідки ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 23.01.2017 року, 26.12.2016 року ОСОБА_2 виплачено заробітну плату в сумі 32566,07 грн., в тому числі вихідну допомогу 16577,07 грн.

Вказані обставини щодо виплати заробітної плати не заперечувала і позивач.

Згідно ст. 116 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно розяснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні та встановленні факту невиплати у зазначені строки працівникові належних йому від підприємства сум, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини.

Враховуючи, що при звільненні позивача підприємством порушені строки розрахунку по заробітній платі та заборгованість по заробітній платі, вихідної допомоги та перерахунок заробітної плати виплачено лише 26.12.2016 року, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 08.11.2016 року по 26.12.2016 року, що становить 34 робочих днів.

При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 з наступними змінами. Згідно пунктів 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, яка у даному випадку становить 263,13 грн. (вказаний розмір не заперечували сторони по справі), а компенсація середньої заробітної плати за весь час затримки становить 8946,42 грн. (263,13 грн.х34 днів), яка підлягає стягненню з відповідач на корсть позиваач.а.

Крім того, на день звільнення з роботи відповідачем не нарахувало та не виплатило позивачу компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, у відповідності до Закону України від 19.10.2000 p., № 2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» і Порядку, затвердженого Постановою КМУ №159 від 21.02.2001 року

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм, власності та господарювання повинні здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.

Згідно п. 4 Порядку №159 компенсація розраховується як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації.

Отже, відповідач не нарахував та не виплатив позивачу належну компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв'язку з порушенням терміну виплати заробітної плати з серпня по жовтень 2016 року розмір якої становить 469,11 грн. (226,17 грн.+117,81 грн.+118,13 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення на її користь з відповідача моральної шкоди у розмірі 1000 грн., то в її задоволенні слід відмовити, оскільки суд вважає, що моральні страждання позивача компенсуються шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацією втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково.

Суд ставиться критично до заперечень представника відповідача, оскільки вони спростовуються дослідженими судом доказами.

Одночасно, відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1280 грн.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія « Автомобільні дороги України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_2 8946,42 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_2 469,11 грн. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

Стягнути з дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави судовий збір у сумі 1280 грн.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва у строк і порядок, встановлений ст. ст.294, 296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина