З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/886/17
Провадження №2/377/379/17
19 грудня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., при секретарі Ахутіній А.А., за участі позивача ОСОБА_1, відповідач відсутній, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особами, що втратили право користування жилим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1, звернулася до суду з позовною вимогою про усунення перешкоди у користуванні своїм правом власності на житлове приміщення за адресою: Московський кв-л б.№1 кв.№212, м. Славутич Київської області, шляхом визнання відповідача особою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням на підставі ст.ст.391,405 ЦК України. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20 лютого 2010 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 4446, нею та її першим чоловіком ОСОБА_3, який є батьком їх спільної дочки ОСОБА_2, відповідача у справі, було придбано в спільну часткову власність житлове приміщення у вигляді двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Славутич, Київської області, Московський квартал буд.№1 кв.№ 212, по ? частині на кожного. 22 лютого 2012 року її з чоловіком право спільної часткової власності на вищевказане житлове приміщення було зареєстровано у Комунальному підприємстві АРБ «Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 29681457, на підтвердження чого їм був виданий Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 25378509. 26 листопада 2011 року її чоловік ОСОБА_3, помер у м.Славутичі Київської області, після смерті якого у порядку спадкування за законом його частка у праві спільної часткової власності по вищезазначеному житловому приміщенню перейшла до їх дочки ОСОБА_2, на підтвердження чого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_2 2 листопада 2013 року було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 1453. У лютому 2016 року ОСОБА_2 перед виїздом за межі України за Договором дарування ? частку квартири, посвідченим 02 лютого 2016 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 94, подарувала ОСОБА_1 належну їй на праві спільної часткової власності ? частину даної квартири. 02 листопада 2017 року право власності ОСОБА_1 було зареєстровано на отриману за Договором дарування вищевказану частку в даній квартирі, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 102345391. Після отримання в особисту приватну власність даного житлового приміщення 06 вересня 2017 року вона уклала з КП «ЖКЦ» КП «Славутич - водоканал» та КП «УЖКГ» договори про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та з ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» договір на постачання електроенергії. По сьогоднішній день у її квартирі залишилася зареєстрована її дочка ОСОБА_2, відповідач у справі. Відповідачка в лютому 2016 року виїхала до Російської Федерації так і не знявшись з реєстрації по квартирі, не повідомивши навіть адреси свого місця знаходження. З її сторони відповідачці ніколи не чинилося ніяких перешкод у проживанні та користуванні цією квартирою. З лютого 2016 року відповідачка більше ніколи в ній не проживала і не з'являлася, ніяких претензій до неї не має. Підтвердженням цих обставин є акти про її не проживання. Реєстрація відповідача у її квартирі створює для неї перепони у здійсненні нею, як власником цього майна, всіх прав по його користуванню та розпорядженню за власним розсудом. Враховуючи порушення її прав як власника нерухомого майна, її право на захист порушених інтересів та відсутність відповідача у її житловому приміщенні, вона просить визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, в суді дала покази аналогічно викладеним у позовній заяві.
Відповідачка в судове засідання не з'явилися, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства. Письмових заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, на підставі наявних доказів.
Суд заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку про обгрунтованність позовних вимог позивача, які підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого 20 лютого 2010 року державним нотаріусом Славутицької міської нотаріальної контори Київської області за реєстровим №4446, позивачем та її першим чоловіком ОСОБА_3 було придбано в спільну часткову власність житлове приміщення у вигляді двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Славутич Київської області Московський квартал буд.№1 кв.№212 по ? частини на кожного (а.с.10).
22 лютого 2010 року право особистої приватної власності позивача на вищевказане жиле приміщення було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 25378509, виданим КП АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації (а.с.11).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОК № 227969 виданого 30 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 помер 26 листопада 2011 року про що в Книзі реєстрації смертей 30 листопада 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 123. (а.с.12).
Згідно договору дарування ? частки квартири від 02.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 94 ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 належну їй на праві власності ? (одну другу) частку квартир за номером 212, що знаходиться в будинку за номером 1 у Московському кварталі в місті Славутич Київської області (а.с.14-15).
02 листопада 2017 року було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на отриману за договором дарування вищевказану частку в даній квартирі, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 102345391 (а.с.16-17).
Відповідно наданих документів позивач є єдиним та законним власником даної квартири.
З наданих документів вбачається, що позивачем як особою, відповідальною за утримання житлового приміщення, було укладено з КП «ЖКЦ», КП «Славутич - водоканал» та КП «УЖКГ» договори про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, та про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а з ПАТ «Чернігівобленерго» договір на постачання електроенергії. З наданого особового рахунку вбачається, що позивач самостійно несе всі витрати по утриманню квартири.
Згідно довідки з місця реєстрації, позивач та відповідач зареєстровані у даній квартирі з 13.04.2010 року (а.с.18).
З довідок Комунального підприємства «Житлово - комунальний центр» за № 2079 від 10.10.2017 року та Славутицького відділення поліції Броварського відділу поліції ГУ Національної поліції у Київській області за №4528/109/1003/1/06-2017 від 04.10.2017 року вбачається, що ніяких заяв від відповідачки ОСОБА_2, що їй чинять перепони в користуванні даним житлом не надходило (а.с.20, 22).
Відсутність ОСОБА_2, у квартирі, та її не проживання у ній з лютого 2016 року і по даний час, тобто значно більше одного року без поважних причин, в суді підтвердили свідки ОСОБА_5, та ОСОБА_6, які суду повідомили, що в даному житловому приміщенні проживає позивач, особистих речей відповідачки немає, перепони у користуванні даним житловим приміщенням їй ніхто не чинить, з лютого 2016 року відповідачка виїхала до Російської Федерації на постійне місце проживання. Крім того відсутність відповідачки ОСОБА_2 у вказаному житловому приміщенні, належному на праві власності позивачу з листопада 2017 року по даний час також підтверджується актами про її не проживання від 20.03.2016 року; 25.08.2016 року та від 28.09.2017 року (а.с.25-27).
Вищенаведені обставини свідчать про наявність підстав для визнання ОСОБА_2, особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Славутич Київської області Московський кв-л б.№1 кв.№212, оскільки за вимогами ст.ст.383, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння.
На підставі викладеного суд прийшов до висновку про законність і обгрунтованність позовних вимог позивача, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки у відповідності до ст. 12,81 ЦПК України, доказування обставин, на які сторони посилаються в підтвердження чи спростування позовних вимог, покладається на них. Суд вважає, що позивач довів в судовому засіданні переконливими доказами, що відповідачка не проживає у спірному житловому приміщенні більше одного року без поважних причин. Оскільки відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, члени сім,ї власника житла, а також інші особи, втрачають право на користування цим житлом у разі їх відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Керуючись ст. 265 ЦПК України,ст. 405 ЦК України, суд
Усунути перешкоди ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії СТ №177338) у здійсненні нею права власника нерухомого майна шляхом визнання ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) особою, яка втратила право користування жилим приміщенням за адресою: Московський кв-л б. 1 АДРЕСА_1.
Копію рішення направити відповідачу для ознайомлення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Т. О. Малишенко