Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., при секретарі Гончаровій К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності впорядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця, та прийняв спадщину, але оформити її в нотаріальній конторі не може, оскільки правовстановлюючі документи, що підтверджували б право власності спадкодавця на будинок відсутні.

Ухвалою Василівського районного суду від 12 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі.

Позивач ОСОБА_1, представник відповідача Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують.

Суд вважає можливим розглянути справу без участі осіб, що не з'явилися у судове засідання.

У зв'язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 у с.Степове Василівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2.

Згідно довідки Степногірської селищної ради від 02 листопада 2017 року № 2161/06, на час смерті ОСОБА_4 разом з нею були зареєстровані та проживали сини: ОСОБА_1(позивач), ОСОБА_3 (відповідач). Родинні відносини між спадкодавцем і сторонами у справі підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, копії яких надані суду.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

17 січня 2008 року ОСОБА_4 склала заповіт на ім'я ОСОБА_1, який був посвідчений у Степногірській селищній раді Василівського району Запорізької області, зареєстрований в реєстрі за №97.

21 вересня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Василівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Відповідач ОСОБА_3 з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не звертався.

12 жовтня 2010 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 11.87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Окрім земельної ділянки, після смерті спадкодавця ОСОБА_4 до складу спадкового майна входить житловий будинок у АДРЕСА_1.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Як встановлено судом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_5, 21 вересня 1982 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок в с. Степове Василівського району Запорізької області, що належав померлому на підставі довідки про право власності,

виданої Сухоіванівською сільською радою від 17 вересня 1982 року №312, та зареєстрований в погосподарській книзі за №11. Реєстрація права власності за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом проведена не була.

Згідно архівного витягу з рішення Василівського райвиконкому Запорізької області від 17 жовтня 1990 року №196 та архівного витягу додатку до нього, рішення Степногірської селищної ради №165 від 01 березня 1994 року - за ОСОБА_4 визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1. Проте, державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок за життя спадкодавець ОСОБА_4 не здійснила.

При вирішенні спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема: ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 07 грудня 1990 року №553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Зважаючи на реєстрацію вказаного житлового будинку за померлою ОСОБА_4 за її життя у виконкомі селищної ради та визнання за нею права власності на вказаний будинок рішенням виконкому Василівської районної ради, остання мала вказаний будинок на праві особистої власності, відповідно до діючої на той час ст.13 Конституції СРСР, ст.101, ст.128, ст.134, ст.ст.224-227 ЦК УРСР (редакції1963 року).

Неможливість для позивачки оформлення спадщини в нотаріальній конторі підтверджено постановою нотаріуса від 24.05.2017 року №352/02-31, винесеною у спадковій справі №254 за 2010 рік. Цією постановою позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у вигляді житлового будинку, який належав спадкодавцю та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, враховуючи, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності померлій ОСОБА_4, а позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, належним чином прийняв спадщину після її смерті, інші спадкоємці за заповітом або особи, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, відсутні, державна реєстрація об'єкту нерухомого майна за померлою ОСОБА_4 не проводилася та правовстановлюючі документи на будинок відсутні, що унеможливлює оформлення в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4

Миколаївни обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок - А, літню кухню - Б, сарай - В, сарай - Г, погріб - Д, літній душ - Є, вбиральню - Ж, огорожу - №1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХШ перехідних положень ЦПК України(в редакції 2017 року), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова