Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/3667/16-ц Головуючий у 1-й інст. Дубовик О.М.
Категорія 19 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Якухно О.М.

при секретарі судового засідання Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 березня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року Нововогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області звернулася до суду із названим позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 27.06.2006 року між селищною радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки для обслуговування лазні в смт.Новогуйвинськ по вул.Комуністичній, 18-В, строком на 10 років. За умовами цього договору відповідач зобовязався щомісячно вносити орендну плату, проте із 01.01.2012 року він припинив її сплачувати. Тому станом на 20.04.2016 виникла заборгованість, яка складається із заборгованості по орендній платі у розмірі 5276, 96 грн., пені в сумі 2030,54 грн., 3% річних в сумі 250,41 грн., інфляційних в сумі 2147,91 грн. У звязку із наведеним, селищна рада просила стягнути вказану заборгованість із відповідача в судовому порядку.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06 березня 2017 року позов Новогуйвинської селищної ради Житомирського району задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по орендній платі за земельну ділянку площею 0,0998 га, яка знаходиться в смт.Новогуйвинськ по вул..Комуністичній, 18-В за період із 01.01.2012 року по 20.01.2016 року у сумі 5276,96 грн., 3% річних в сумі 250,41 грн. за період із 20.04.2013 року по 19.04.2016 року, інфляційні за період з квітня 2013 року по березень 2016 року в сумі 2147,91 грн..В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що із 17.04.2007 року договір оренди землі припинився, так як право власності на будівлю, розташовану на орендованій земельній ділянці, перейшло до ФОП ОСОБА_3, а відтак і право користування земельною ділянкою та відповідне зобовязання щодо сплати за таке користування. Крім того, зазначає, що жодних повідомлень-рішень органів податкової служби щодо нарахування сум податку відповідно до п.286.5 ст.286, п.287.5 ст.287 Податкового кодексу України, йому не надходило, а тому правові підстави для стягнення заборгованості за податковими платежами відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 93 Земельного кодексу України та статтею 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2006 року між Новогуйвинською селищною радою та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір оренди строком на 10 років, відповідно до умов якого передано у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0998 га, що розташована на території Новогуйвинської селищної ради в межах смт.Новогуйвинськ по вул.Комуністичній, 18-В, зокрема під будівлями - 0,0377 га, під двором 0,0621 га (а.с.4-10).

Пунктом 9 згаданого договору оренди передбачено, що орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 1018 грн. 0,5% від нормативної грошової оцінки, згідно рішення 23 сесії 4 скликання Новогуйвинської селищної ради від 05 серпня 2005 року на рахунок Новогуйвинської селищної ради. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції та при зміні нормативної грошової оцінки землі та коефіцієнтів /п.10 договору/ (а.с.7).

Відповідно до п.3 вказаного Договору, на переданій в оренду земельній ділянці знаходиться будівля лазні, що належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2005 року, номер у реєстрі нотаріальних дій 6705 (а.с.4-10).

Рішенням 7 сесії Новогуйвинської селищної ради від 11.01.2007 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на викуп переданої йому в оренду земельної ділянки (а.с.41).

17.04.2007 року ФОП ОСОБА_1 продав належну йому будівлю лазні по вул.Комуністичній, 18-в в смт.Новогуйвинськ ФОП ОСОБА_3 (а.с.42).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість по орендній платі за період з 01.01.2012 року по 20.01.2016 року становить 9705,82 грн., а саме заборгованість по орендній платі - 5276, 96 грн., пеня - 2030,54 грн., 3% річних - 250,41 грн., інфляційні - 2147,91 грн. (а.с.3-5,13).

Частково задовольняючи позовні вимоги селищної ради, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до положень ст.21 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.610-612, 792 ЦК України з відповідача підлягає стягненню 5276, 96 грн. заборгованості по орендній платі, 3% річних від простроченої суми в розмірі 250,41 грн. та 2147,91 грн. інфляційних. При цьому судом правильно відмовлено у стягненні 2030,54 грн. пені, виходячи зі змісту пункту 14 договору оренди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Так, пунктом 34 договору оренди землі встановлено, що дія договору припиняється у разі:

закінчення строку, на який його було укладено;

придбання орендарем земельної ділянки у власність;

викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

ліквідації юридичної особи орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом (а.с.9-10).

Аналогічні підстави припинення договору оренди землі встановлені у ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладення спірного договору.

Редакція ч.2 ст.377 ЦК України, чинна на час виникнення спірних правовідносин, передбачала, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, а не в цілому, як зазначає апелянт.

Таким чином, незважаючи на те, що право власності відповідача на будівлю лазні, розташованої на орендованій земельній ділянці, перейшло до іншої особи за цивільно-правовою угодою, проте, договір оренди землі не є припиненим чи розірваним в порядку установленому законом або договором. Оскільки між позивачем та відповідачем договірні відносини не припинені, тому саме на відповідача покладається обовязок щодо сплати орендної плати за землю. Посилання апелянта щодо звернення ОСОБА_1 до Новогуйвинської селищної ради з приводу розірвання договору оренди не підтверджуються жодними доказами та матеріалами справи. Доказів розірвання договору оренди землі у спосіб, визначений п.35 договору, суду не надано.

Посилання апелянта на положення ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі», ч.1 ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України, згідно з якими до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), а відтак і припинення договору оренди землі, укладеного попереднім власником нерухомого майна, є необґрунтованими. Вказані норми закону не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки стали діяти у наведеній редакції вже після укладення даного договору оренди, в який сторони відповідні зміни не вносили, зокрема і в частині підстав його припинення.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: