АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника відповідача ( КМР) ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фербане», Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), щодо визнання незаконними та скасування рішення Київської міської ради, акту та скасування права власності.

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулася з позовом до Київської міської ради, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), щодо визнання незаконними та скасування рішення Київської міської ради, акту та скасування права власності.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року було закрито провадження у справі №753/23692/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фербане», Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з підстав визначених положеннями ст. 205 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про її скасування. Вказуючи на порушення судом норм процесуального права.

Зазначаючи при цьому, що рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового право особи (зокрема й на права власності на земля), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Позивач у судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача (КМР) не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Інші учасники будучи належним чином повідомленими про розгляд справи у судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що заявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції зазначав про те, що необхідною передумовою для прийняття рішення про відмову чи задоволення вимог позивача, зокрема є розгляд публічно - правового спору позивача з Київською міською радою, розгляд якого має провадитися за правилами адміністративного судочинства з урахуванням положень ст. ст. 2, 3, 17 КАС України.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Звертаючись з позовом до суду позивач (з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову) ставила питання :

- про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 26.02.2010 року № 122/3560 «Про передачу громадянці ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на вулиці Горлівській 215-а, у Дарницькому районі м. Києва»;

- визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 та скасування права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2

За роз'ясненнями викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Отже, з огляду на вищезазначене, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у правовідносинах, які передбачають владний вплив уповноваженого законом одного (суб'єкта владних повноважень) на поведінку іншого (підпорядкованого) суб'єкта, які відповідно до законодавства зобов'язані виконувати його вимоги та приписи.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно: суб'єктний склад учасників спірних правовідносин та їх характер.

Відтак, закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції повинен був перевірити чи є вимоги, пред'явлені до суб'єкта владних повноважень, перевіркою адміністративно - розпорядчих дій державного реєстратора та чи стосуються вони захисту прав у контексті публічно-правових відносин.

У випадку, якщо вимоги позовної заяви спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав позивача, вказаний спір відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 311, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: