печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

15 листопада 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Ольховській М.Г., Березовській К.А., Федотовій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві - про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 25.10.2016 автомобіль позивача - SKODA OCTAVIA A5, д.н.з. НОМЕР_1 було вилучено поліцейськими, після чого позивач звернулася до правоохоронних органів, де їй повідомили, що вилучений автомобіль перебував у розшуку в межах виконавчого провадження. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження №923/33 позивачу стало відомо, що таке відкрито у зв'язку з виконанням виконавчого напису №6417 від 09.11.2014, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Позивач вважає, що вчинений виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки, в оскаржуваному виконавчому написі зазначений невірний строк виконання зобов'язання, зважаючи на те, що відповідно до умов Кредитного договору №700013107 (далі по тексту - Кредитний договір), строк повернення коштів визначено 04.12.2017. Також, зазначає, що сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі, є безпідставною та у документах, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, були відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором. Поряд з цим, вчиняючи виконавчий напис, приватним нотаріусом не було враховано те, що ОСОБА_1 не було отримано письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов'язання. Також, позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з тим, що вчинивши його, кредитор намагається покласти на позивача потрійну відповідальність за невиконання одного і того самого зобов'язання, що вбачається з рішення третейського суду про стягнення заборгованості та звернення ПАТ «Альфа-Банк» з позовом до Святошинського районного суду м. Києва до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати виконавчий напис №6417, вчинений 09.11.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. таким, що не підлягає виконанню.

У судове засідання позивач не з'явилася, однак, представником позивача через канцелярію суду подано заяву, відповідно до якої сторона позивача просить слухати справу у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило.

Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа, представник відділу ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

За вказаних обставин, суд на підставі ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень представника позивача, визнавши причини неявки відповідача неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність представника відповідача та третіх осіб та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 04.12.2012 між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 146 636,09 грн., строк повернення кредитних коштів - 04.12.2017. Відповідно до графіку платежів, позивач зобов'язалася сплачувати відповідачу грошову суму 4 000 грн. 07 коп. щомісячно. (а.с. 9-10)

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 04.12.2012 між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено Договір застави транспортного засобу №700013107, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., за реєстровим №17358 (дала по тексту - Договір застави). (а.с. 13-18)

Пунктом 6.1. Договору застави передбачено те, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у будь-якому з наступних випадків:

-невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою згідно з цим Договором;

-у випадку, якщо до настання терміну або закінчення строку виконання будь-якого із обов'язків, перелічених у п. 2.1. цього Договору, Заставодавець надасть письмову заяву про неможливість своєчасно виконати його згідно з Основним договором;

-у випадку невиконання або неналежного виконання Заставодавцем умов цього Договору;

-в інших випадках, передбачених законодавством України.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється у порядку, передбаченому чинним законодавством України із урахуванням норм Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Зокрема, звернення стягнення на Предмет застави здійснюється Заставодержателем на підставі рішення суду, третейського суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового звернення стягнення на Предмет застави у будь-який спосіб, що передбачений п. 6.2. цього Договору.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Отже, зазначеним вище Законом та умовами Договору застави передбачена можливість звернення стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису.

Відповідно до п. 6.2. Договору застави, у разі настання обставин, передбачених п. 6.1. цього Договору, Заставодержатель направляє письмове повідомлення Заставодавцю про порушення забезпеченого заставою зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справа, серед інших документів, нотаріусу була надана вимога про усунення порушень від 02.10.2014, реєстр рекомендованих відправлень та квитанції про направлення вкладень, зазначених у реєстрі. (а.с. 75-78)

Що стосується посилання позивача на те, що неможливо встановити, коли саме була отримана вимога ОСОБА_1, слід зазначити, що відповідно до Розділу 2 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за №173/24950, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1.

Як вбачається з квитанції про направлення поштових відправлень, такі були направлені 06.10.2014 з поштового відділення «Укрпошти», яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Михайлівська площа, 1. Крім того, 06.10.2014 припадало на понеділок.

Таким чином, зважаючи на терміни пересилання поштових відправлень, зазначених у Нормативах і нормативних строках пересилання поштових відправлень, саме 09.10.2014 ОСОБА_1 мала отримати вимогу про усунення порушень, тобто, за 30 днів до дня вчинення оскаржуваного виконавчого напису.

По суті доводів позивача щодо безспірності заборгованості, слід зазначити наступне.

За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно п. 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно п. 1.2. вказаної Глави перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

Відповідно до п. 3.2 вказаного Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, встановлено, що по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач подав нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача заборгованості за Кредитним договором.

Разом з тим, позивач зауважив, що нас час вчинення оскаржуваного виконавчого напису заборгованість позивача була спірною, що вбачається з рішення Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 17.12.2014, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за невиконання Кредитного договору у розмірі 132 494 грн. 41 коп.

Так, згідно правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду України у справі №6-27цс15 від 04.03.2015, №6-141цс14 від 11.03.2015, визначено, що та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором, спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника.

Водночас, суд звертає увагу на те, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено 09.11.2014, а рішення, на яке посилається позивач, ухвалено 17.12.2014, водночас, позивачем не надано доказів того, що саме на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за Кредитним договором. В даному випадку доказом, що підтвердив би існування спору на час вчинення виконавчого напису, могла би бути належним чином завірена ухвала про відкриття провадження у справі. Крім того, сторони не позбавлені права заявляти у суді клопотання про витребування доказів.

Разом з тим, посилаючись на рішення Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 17.12.2014, позивачем протягом усього розгляду справи не долучено належним чином завірену копію ухвали про відкриття провадження у справі №4322-1/1301/14, з якої суд мав би можливість встановити, коли саме було відкрито провадження у справі про стягнення заборгованості, та чи дійсно на час вчинення виконавчого напису у суді існував спір про розмір заборгованості.

Що стосується посилання представника позивача на те, що позивачем здійснювалося погашення заборгованості за період з 29.09.2014 по 09.11.2014, слід зазначити, що виконавчий напис вчинено за невиконання позивачем зобов'язань за Кредитним договором за період з 04.04.2014 по 29.09.2014, а тому грошові суми, які вносилися позивачем за період з 29.09.2014 по 09.11.2014, не мали рахуватися при вчиненні виконавчого напису.

Також, не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що розмір заборгованості, вказаний у виконавчому написі, відрізняється від розміру заборгованості, вказаному у Довідці ПАТ «Альфа-Банк», знову ж таки з тих підстав, що виконавчий напис вчинено за невиконання позивачем зобов'язань за Кредитним договором за період з 04.04.2014 по 29.09.2014, а сума заборгованості, зазначена у долученій позивачем Довідці, розрахована станом на 04.11.2016.

Що стосується долученого до матеріалів справи витягу із сайту «Судова влада України» про перебування в провадженні Святошинського районного суду м. Києва справи №759/3846/17 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід зазначити, що, по-перше, справа зареєстрована 09.03.2017, тобто, понад два роки після вчинення виконавчого напису, по-друге, до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів того, що спір виник у зв'язку з невиконанням зобов'язань саме за Кредитним договором, у зв'язку з невиконанням якого було вчинено виконавчий напис.

Таким чином, перебування у провадженні Святошинського районного суду м. Києва справи про стягнення заборгованості на момент розгляду цієї справи ніяким чином не доводить того, що на момент вчинення виконавчого напису між сторонами існував спір про розмір заборгованості.

Відтак, твердження позивача щодо наявності спору щодо розміру його заборгованості за Кредитним договором станом на дату вчинення виконавчого напису не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України.

Також, не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що в оскаржуваному виконавчому написі зазначеній невірний строк виконання зобов'язання, зважаючи на те, що відповідно до умов Кредитного договору, строк повернення коштів визначено 04.12.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, протягом тривалого часу до вчинення виконавчого напису позивачем порушувалися зобов'язання за Кредитним договором, а тому кредитор скористався своїм правом на дострокове повернення коштів, що передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінивши при цьому строк виконання зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що при вчиненні виконавчого напису №6417 від 09.11.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було дотримано вимоги Закону України «Про нотаріат», вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, зокрема щодо безспірності вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 за Кредитним договором.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту 22.02.2012 за №296/5, ст.ст. 15-20, 513, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 169, 209, 212 - 215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду м.Києва К.О.Москаленко