АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника

ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання.

Вказував на те, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2012 року, яке набрало законної сили 30 травня 2012 року, стягнуто з відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 181755 грн 55 коп.

Посилаючись на те, що вказане судове рішення відповідачем не виконано, позивач просив на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми в розмірі 25700 грн та інфляційні втрати за невиконання грошового зобовязання в розмірі 188032 грн 52 коп.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 березня 2017 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 17935 грн 90 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

-------------------------------------------------------------------------------------------------------

справа №713/340/17-ц головуючий у І-й інстанції Пилипюк І.В.

провадження 22-ц/794/564/17 суддя-доповідач: ОСОБА_5Ф

категорія:19/27

В апеляційній скарзі ОСОБА_1просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 188032 грн 52 коп скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити цю позовну вимогу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в частині відмови у стягненні інфляційних втратпідлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цієї вимоги частково.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що предметом договору позики, укладеного між позивачем і відповідачем, була іноземна валюта, яка не підлягає індексації.

Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна.

ОСОБА_6 встановлено, що 3 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 у борг грошові кошти у розмірі 16000 доларів США з терміном повернення 1 березня 2009 року.

Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 181755 грн 55 коп боргу за договором позики.

Вказане рішення не виконано до цього часу.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК).

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК).

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного ОСОБА_6 України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16.

З огляду на викладене позивач має право на отримання інфляційних втрат за вказаний у позові період, оскільки внаслідок інфляційних процесів відбулося знецінення національної валюти України.

Розмір інфляційних втрат за період з 1 червня 2012 року по 1 лютого 2017 року становить 150984 грн 07 коп:

ПЕРІОД ПРОСТРОЧЕННЯ ІНДЕКС ІНФЛЯЦІЇ ОСОБА_6 РОЗМІР ІНФЛЯЦІЙНИХ ВТРАТ
2012 99,8% 183679 не застосовується
2013100,5%79х(100,5-100):100=918,40
2014124,9%79х(124,9-100):100=45,3%79х(143,3-100):100=79,4%183679 183679х(112,4-100):100=22776,2
січень 2017101,1%183679 183679х(101,1-100):100=2020,47

Всього: 150984,07

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втратвідповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цієї вимоги.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 3397 грн 62 коп (150984,07х15:100%) + (2351х150984,07:188032,52)=3397,62.

Керуючись ст.ст.88, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 березня 2017 року в частині відмови у стягненні інфляційних втратскасувати.

Позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 150984 грн 07 коп інфляційних втрат та 3397 грн 62 коп судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: