АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/3627/17 Головуючий суддя І інстанції Теслікова І.І.
Провадження № 22-ц/790/6666/17 Суддя доповідач Коваленко І.П.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П.,

суддів Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

при секретарі Дмитренко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби, Управління Державної казначейської служби України в Червонозаводському районі м.Харкова про відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішення суду,

ВСТАНОВИЛА

У травні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби, Управління Державної казначейської служби України в Червонозаводському районі м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішення суду.

В обґрунтування позову посилалась на те, що рішенням апеляційного суду Харківської області від30.10.2014 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до прокуратури Харківської області, прокуратури Шевченківського району Харківської області, Шевченківського РВ УМВС України в Харківській області, Головного управління МВС України в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, задоволено частково, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди по 93800,00 гривень кожному, вказане рішення набрало законної сили 30.10.2014 року, однак рішення суду було виконано лише через рік 27.11.2015 року.

Зазначала, що 28.01.2015 року помер її батько ОСОБА_3 та після його смерті вона прийняла спадщину.

Посилаючись на вказані обставини, на положення статті 625 ЦК України, просила суд солідарно стягнуто з Державної казначейської служби України та Управління державної казначейської служби України та управління державної казначейської служби України у Червонозаводському районі шляхом безспірного списання на її користь ОСОБА_1, як спадкоємиці після смерті свого батька ОСОБА_3 42451, 70 гривень інфляційного збільшення боргу за прострочення виконання зобовязання, 3030,00 гривень 3% річних від прострочення суми, 47640,12 гривень подвійна облікова ставка НБУ за весь час прострочення невиконання зобовязання, як відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішенням суду (пеня).

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, пояснив про обставини викладені в ньому, просив позов задовольнити.

Представники відповідача Управління Державної казначейської служби України в Основянському (Червонозаводському) районі м.Харкова в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника управління, а також письмові заперечення в яких просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від28.01.2015 року було зупинено виконання рішення апеляційного суд Харківської області від 30.10.2014 року до закінчення касаційного провадження, 27.07.2015 року до Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області надійшла ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.06.2015 року, яка 12.08.2015 року була направлена до Державної казначейської служби України та 27.10.2015 року було виконано в порядку черговості, як це передбачено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих боржників, який затверджений постановоюКабінету міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Представники відповідача Управління Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення в яких зазначав, що рішення апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року було виконано в порядку черговості, як це передбачено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих боржників, який затверджений постановою Кабінету міністрів України від 03.08.2011 року №845. Також зазначив, що рішення суду про відшкодування шкоди не є грошовим зобовязанням у розумінні статті 509 ЦК України, а тому до нього не можуть застосовувати норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність з невиконання грошового зобовязання (ст.625 ЦК України), в задоволенні позов упросив відмовити.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02.10.2017 року, ухвалити нове рішення, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби, Управління Державної казначейської служби України в Червонозаводському районі м.Харкова про відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішення суду задовольнити в повному обсязі.

Посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, неповне зясування обставин справи та ухвалене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року (справа №646/7344/13-ц) позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до прокуратури Харківської області, прокуратури Шевченківського району Харківської області, Шевченківського РВ УМВС України в Харківській області, Головного управління МВС України в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, задоволено частково, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди по 93 800, 00 гривень кожному.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.06.2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року залишено без змін.

Відповідно до копії повідомлення голови державної Казначейської служби України від 28.10.2015 року №5-13/3079-27340 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 27.10.2015 року державної казначейською службою України здійснено перерахунок коштів відповідно до виконавчих листів, виданих 26.12.2014 року Червонозаводським районним судом міста Харкова по справі №646/7344/13-ц.

Згідно заяви на видачу готівки №25202220 від 27.11.2015 року вказані грошові кошти у розмірі 92872, 00 гривень були отримані ОСОБА_1.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №477671 ОСОБА_3 28.01.2015 року помер та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.11.2015 року спадщину після смерті ОСОБА_6, яка складається з грошових внесків в ТВБВ 10020/0549 АТ «Ощадбанк» України в Харківській області на рахунку №2220 з відсотками з компенсації до нього, оцінка спадкового майна 92 872, 00 гривень, отримала донька померлого ОСОБА_1.

Згідно заяви на видачу готівки №25202220 від 27.11.2015 року вказані грошові кошти у розмірі 92 872, 00 гривень були отримані ОСОБА_1.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Звертаючись із даним позовом, позивач посилався на тривале невиконання рішення апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року №6-2759цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -