АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6853/17 Справа № 208/4308/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвій Л.О., Пидищи М.М.

при секретарі Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що 21 квітня 2007 року між сторонами було укладено шлюб, від якого сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 12 липня 2012 року шлюбу між сторонами розірваний. Перебуваючи у шлюбі, 20 листопада 2008 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1, право власності зареєстровано за ОСОБА_3 На даний час дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться під диспансерським наглядом у лікаря-кардіолога, діагноз: вроджена вада серця: дефект між шлунковою перетинки. 01 березня 2011 року дитина визнана інвалідом до 01 квітня 2013 року. Дитина на даний час проживає із позивачем та постійно потребує додаткових витрат на стаціонарне лікування вроджених захворювань, що має істотне значення при вирішенні питання про збільшення частки майна дружини у спільній сумісній власності. Просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 в (м.Дніпродзержинську) м. Камянське Дніпропетровської області; в порядку поділу майна подружжя визнати право власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 в (м.Дніпродзержинську) м. Камянське Дніпропетровської області (а.с.2-5).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовлено (а.с. 88-89).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.93-97).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб від 21 квітня 2007 року, виданого виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області сторони вступили у шлюб (а.с.9).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.11)

20 листопада 2008 року сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_2 (м. Дніпродзержинську) м. Камянське Дніпропетровської області, що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна від 27 травня 2016 року, де власником квартири вказано відповідача по справі ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 листопада 2008 року (а.с.76-78).

Сторони мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10)

На даний час дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться під диспансерським наглядом у лікаря-кардіолога, діагноз: вроджена вада серця: дефект між шлунковою перетинки та 01 березня 2011 року дитина визнана інвалідом до 01 квітня 2013 року. Дитина на даний час проживає із позивачем та постійно потребує додаткових витрат на стаціонарне лікування вроджених захворювань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції, виходив з того, що спірна квартира придбана сторонами під час шлюбу та є спільною власністю подружжя, однак позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду із даним позовом, про застосування якої було заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального права та зроблені з дотриманням вимог процесуального права.

Згідно ч.2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до вимог ст. 21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно частини 3 статті 368 Цивільного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно до ст.72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Ст.ст.256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до вимог ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано, про що достеменно було відомо позивачці саме з липня 2012 року.

А тому саме з цього часу почався перебіг позовної давності, встановлений ст.72 СК України та ст.257 ЦК України, який закінчився в липні 2015 році, а позивачка із позовом звернулась лише в липні 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем.

Враховуючи конкретні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна квартира дійсно придбана сторонами під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, однак позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог стосовно поділу спільного сумісного майна подружжя без поважних причин, що є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого застосування позовної давності є безпідставними, з вищезазначених підстав.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: