Справа №731/158/16-ц
Провадження №2/731/1/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року Варвинський районний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді МОЦЬОРА О.В.,

за участю секретаря Трохименко Т.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т ОСОБА_5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання договору дарування недійсним, витребування майна та поділ спільного сумісного майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та про поділ спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

18 квітня 2016 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання договору дарування недійсним, витребування майна та поділ спільного сумісного майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з кінця лютого 2011 року він почав проживати з ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу. Відносинам, які між ними склалися, були притаманні всі ознаки сімї: вони постійно спільно проживали, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, мали спільний бюджет, за спільні кошти придбавали майно, речі домашнього вжитку, сплачували комунальні послуги та за найм житла, спільно відпочивали тощо. З 20 березня 2013 року по дату звернення з позовом він та ОСОБА_3 проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.м.т. Варва, вартістю 350 000,00 грн., яку купили за час спільного проживання, а саме: 20 березня 2013 року, на спільно заощаджені кошти, а також частково за рахунок коштів, отриманих в кредит, який брала ОСОБА_3, адже вона працювала в банку та мала пільги щодо сплати відсотків. Договір купівлі-продажу квартири також оформлявся на ОСОБА_3 Крім того, за час спільного проживання однією сімєю 18 лютого 2015 року ними було куплено автомобіль Renault Logan, 2009 року випуску, вартістю 150 000,00 грн., та на законних підставах побудовано гараж біля житлового будинку № 18 по вул. Зарічній в с.м.т. ОСОБА_5 області, вартістю 20 000, 00 грн., який в експлуатацію не зданий та право на нього не зареєстроване. З середини квітня 2016 року сімейні відносини між ними розладналися і ОСОБА_3 особисто запропонувала поділити спільно набуте майно в добровільному порядку, проте на невигідних для нього умовах, а тому він не погодився. На його варіант поділу спільного майна, в свою чергу, не погодилась відповідач ОСОБА_3 Після його повідомлення про намір звернутись до суду з позовом про поділ спільного майна ОСОБА_3 забрала всі документи на квартиру, провела дострокове погашення кредиту та 15 квітня 2016 року відчужила квартиру шляхом укладення договору дарування зі своєю дочкою ОСОБА_6. Оскільки він не давав своєї згоди на укладення договору дарування, відповідач ОСОБА_3П не повідомила його про відчуження нею квартири, а договір виходить за межі дрібного побутового, потребує нотаріального посвідчення та державної реєстрації, то відповідно договір дарування квартири, на його думку, є недійсним. Враховуючи склад спільного майна, вважає, що провести його поділ в натурі неможливо, оскільки майно різниться в своїй вартості, квартира та автомобіль є неподільними, а тому необхідно визнати ідеальні частки в праві на майно і залишити його в спільній частковій власності. Гараж біля будинку № 18 по вул. Зарічній в с.м.т. ОСОБА_5 області закінчений будівництвом, проте відповідач ОСОБА_3, на імя якої видавався дозвіл на будівництво, не має наміру здавати його в експлуатацію шляхом подання декларації до органів державного будівельно-архітектурного контролю з метою уникнення виникнення права спільної власності на гараж. Тому поділу підлягають будівельні матеріали та обладнання, використані під час будівництва гаража. Посилаючись на ст. ст. 3. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71, 74 СК України та ст. 234, 256 ЦПК України, просить встановити факт, що він та ОСОБА_3 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 28 лютого 2011 року по 15 квітня 2016 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3: 1) житлову квартиру за адресою: Чернігівська область, с.м.т. Варва, АДРЕСА_1, 2) легковий автомобіль Renault Logan, 2009 року випуску; 3) конструктивні елементи, будівельні матеріали, обладнання, використані в процесі будівництва гаража, розташованого біля будинку за адресою: Чернігівська область, с.м.т. Варва, вул. Зарічна, буд. 18; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 в с.м.т. ОСОБА_5 області, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, в частині дарування ? частки квартири; визнати за ним право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 в с.м.т. ОСОБА_5 області; витребувати на його користь у ОСОБА_6 ? частку зазначеної квартири; залишити у його власності ? частку легкового автомобіля Renault Logan, 2009 року випуску; залишити у власності ОСОБА_3 ? частку вказаного легкового автомобіля; визнати за ним право власності на ? частку конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання, використаних в процесі будівництва гаража.

27 квітня 2017 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він додатково просить: визнати спільною сумісною власністю незавершене будівництво гараж готовністю 96,2%, який розташований на земельній ділянці для будівництва індивідуальних гаражів по вулиці Зарічній в с.м.т. ОСОБА_5 області, площею 0,0026 га, кадастровий номер :01:001:1303; визнати за ним право власності на ? частку незавершеного будівництва гаража готовністю 96,2%, який розташований на земельній ділянці для будівництва індивідуальних гаражів по вулиці Зарічній в с.м.т. ОСОБА_5 області, площею 0,0026 га, кадастровий номер :01:001:1303; визнати за ним право власності на ? частку земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів по вулиці Зарічній в с.м.т. ОСОБА_5 області, площею 0,0026 га, кадастровий номер :01:001:1303.

17 травня 2016 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов, яким просить встановити факт її проживання з ОСОБА_1 в період з 26 листопада 2013 року по 15 квітня 2016 року однією сімєю без реєстрації шлюбу; визнати за нею право власності на 122/125 частки легкового автомобіля Renault Logan, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, а за ОСОБА_1 - право власності на 3/125 частини вказаного автомобіля; припинити право власності на 3/125 частки легкового автомобіля Renault Logan, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, стягнувши з неї на користь ОСОБА_1 3/125 частки вартості автомобіля в сумі 3 451 грн. 25 коп., та визнати на нею право власності на автомобіль в цілому. Зустрічний позов мотивований тим, що квартиру за адресою: Чернігівська область, с.м.т. Варва, АДРЕСА_1, було придбано за її особисті кошти 20 березня 2013 року. 26 листопада 2013 року в цій квартирі був зареєстрований ОСОБА_1 Саме з цієї дати і по 15 квітня 2016 року вони й проживали з ОСОБА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання нею та ОСОБА_1 також було придбано легковий автомобіль марки Renault Logan, 2009 року випуску, який було зареєстровано на ОСОБА_1 Автомобіль придбано за 151 069,00 грн., з яких нею було внесено 143 835,00 грн. особистих коштів, а ОСОБА_1 3 616,50 грн., що відповідає 3/125 часткам автомобіля та є незначною часткою.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, зустрічний позов не визнали.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що з 2009 року він винаймав житло за адресою: с.м.т. Варва, вул. Бодянських, буд. 34, та проживав там один. У 2011 році він познайомився з ОСОБА_3 та з кінця лютого 2011 року вони перевезли всі особисті речі ОСОБА_3 за вищезазначеною адресою, де й почали проживати разом, за його пропозицією забравши до себе у червні 2011 року молодшу дочку ОСОБА_3 ОСОБА_2, яка після цього з 01 вересня 2011 року почала вчитися у Варвинській гімназії. Оскільки в будинку № 34 по вулиці Бодянських були погані умови для проживання, то в жовтні 2011 року вони з ОСОБА_3 переїхали в інше зйомне житло - в с.м.т. Варва по вул. 900-річчя ОСОБА_5, буд. 55. В нове житло переїхала також проживати молодша дочка ОСОБА_3 ОСОБА_2. У 2012 році змінили житло ще раз, переїхавши на вулицю Промислову, буд. 11. Проте і за цією адресою житло їм не сподобалось, а тому, незважаючи на первісні наміри його придбати, вони з ОСОБА_3 знайшли за оголошенням квартиру АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_7, та 20 березня 2013 року купили її, взявши кредит в Ощадбанку. Кредитний договір був оформлений на ОСОБА_3 в звязку з тим, що вона як працівник банку отримала його під значно менші відсотки. Крім того, на придбання квартири пішли кошти, які були на його картках, а також кошти, виручені від продажу двох старих автомобілів марки ВАЗ, один з яких належав йому, а другий ОСОБА_3 під час спільного з ним проживання та за спільні кошти викупила після списання в Ощадбанку. Кредит гасився за спільні кошти, вони обоє заощаджували, щоб якомога швидше розрахуватися. В період, що передував укладенню договору купівлі-продажу квартири, вони посварились, оскільки ОСОБА_3 хотіла, щоб на нього було оформлена 1/3 частка квартири, а він вважав, що це несправедливо. В результаті, скориставшись сваркою, ОСОБА_3 оформила квартиру повністю на себе. В березні 2013 року вони переїхали на квартиру по вул. Зарічній. До кінця 2013 року розрахувалися з продавцем. Надалі на його заробітну плату жили, а заробітну плату ОСОБА_3 відкладати на покупку автомобіля. Спочатку дали завдаток, при цьому він позичав 29 000,00 грн. у свого сина, а на початку березня 2015 року повністю розрахувались і забрали машину. За час спільного проживання вони з позивачем у червні 2011 року разом їздили на море, взявши з собою і дочку ОСОБА_3 ОСОБА_7. На зворотному шляху заїжджали до його матері та брата в м. Дніпропетровськ, куди їздили також і в 2012 році, коли приїздила його сестра з Росії. ОСОБА_6 з ними не проживала, приїздила два рази зі своїм хлопцем, коли вони жили на вулиці 900-річчя ОСОБА_5, 55. Коли ОСОБА_8 було 50 років, вони з ОСОБА_3 разом ходили на святкування ювілею. Так само разом вони були на випускному вечорі ОСОБА_7, святкували його 50-річчя, їздили на похорон тітки ОСОБА_3 та купляли надгробний памятник. Його картка для отримання заробітної плати майже весь час знаходилась у ОСОБА_3, на депозитні рахунки клались спільні кошти, при цьому і на його імя теж були укладені депозитні договори. За час спільного проживання вони з ОСОБА_3 у 2011-2012 роках обробляли город у с. Манжосівка, де в неї була хата, а також в жовтні 2011 року купляли курей, індиків та поросят. Він працював водієм на швидкій допомозі, а потім в Полтавському тампонажному управлінні ПАТ «Укрнафта». Гараж він будував особисто, практично завершивши будівництво та зробивши його готовим до експлуатації, лише не зробив відмостку. Водночас майже всі будівельні матеріали придбавала ОСОБА_3 за спільні кошти та оформляла документи. В кінці літа 2011 року він пропонував ОСОБА_3 офіційно оформити їхні стосунки, проте та відмовилась. В квітні 2016 року він помітив, що відносини між ними погіршуються. ОСОБА_3 переоформила квартиру на ОСОБА_6, після чого остання сказала, що вона власниця квартири і не хоче його там бачити, а потім поміняла замки на вхідних дверях. Свої особисті речі він забирав у присутності працівників поліції.

Представник позивача ОСОБА_2 надав суду розгорнуті письмові пояснення (а.с. 264-275), а також пояснив, що в матеріалах справи наявні відомості про те, що перший депозитний рахунок ОСОБА_3 був відкритий 18 грудня 2012 року, коли сторони вже проживали однією сімєю. Деякі свідки, які також могли б підтвердити факт проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу, не зявились до суду через тиск з боку відповідача ОСОБА_3 Незважаючи на те, що ОСОБА_3 особисто придбавала квартиру та будівельні матеріали для спорудження гаража, це було здійснено за спільні кошти сторін. Крім того, ОСОБА_1 при будівництві гаража багато чого робив сам, оскільки коштів для оплати праці найманих робітників не було. Достовірно встановлено, що легковий автомобіль Renault Logan, 2009 року випуску, був придбаний за 7800 доларів США. При цьому ОСОБА_3 так і не змогла пояснити, де взялись 29000 грн., які входили до суми завдатку за автомобіль, адже ці кошти ОСОБА_1 позичав у свого сина, а вона даний факт заперечує. Спір з приводу поділу дрібних побутових речей між сторонами відсутній, оскільки вони поділили їх за взаємною згодою. При укладенні договору купівлі-продажу квартири не укладався договір поруки, адже натомість був укладений договір іпотеки.

Відповідач ОСОБА_3 первісний позов не визнала та пояснила, що з 06 вересня 2010 року вона почала працювати керуючою Варвинського ТВБВ філії Чернігівського ОУ АТ «Ощадбанк», а тому почала знімати квартиру в с.м.т. Варва по вул. 9 січня для того, щоб іноді там залишатися ночувати, якщо було багато роботи. Водночас вона постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі своєю меншою дочкою ОСОБА_9. Саме там у неї була велика земельна ділянка, на обробіток якої потрібно було витрачати багато часу, а також вона багато уваги приділяла меншій дочці. З ОСОБА_1 вона аж до кінця листопада 2013 року лише зустрічалася, але разом вони не проживали. Крім того, їй відомо, що в ОСОБА_1 протягом 2011-2012 років була інша жінка, з якою він теж зустрічався і хотів одружитися. По вулиці Бодянських, 34, вона з ОСОБА_1 не проживала, лише приходила в гості, іноді обідала, іноді залишалась ночувати. Разом з тим по вул. 900-річчя ОСОБА_5, 55, разом з нею не проживав ОСОБА_1 У 2011 році разом їздили на море, у 2012 та 2013 роках - до брата ОСОБА_1 Квартиру по вулиці Зарічній вона знайшла сама, самостійно і домовилась із продавцем, і взяла кредит на придбання житла, і повністю розрахувалась. При цьому вона витрачала свої власні кошти: заробітну плату, плату квартирантів за користування її квартирою в м. Прилуки, кошти, зняті з депозитних рахунків. ОСОБА_1 має двох дітей, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3 і яким він допомагав фінансово, а тому картку для отримання заробітної плати він їй не віддавав. Кредитками теж кожен з них користувався самостійно. Оформляти на ОСОБА_1 1/3 частку квартири вона не збиралась, нічого подібного йому не пропонувала. Меблі в квартиру теж придбавала за власні кошти. У 2013 році ОСОБА_1 повідомив, що звільняється із швидкої допомоги, адже там працює жінка, з якою в нього були близькі стосунки, а це шкодить роботі і відносинам з нею. Після цього вона допомогла позивачеві влаштуватись на нове місце роботи, де була більша заробітна плата. З 29 листопада 2013 року вони з ОСОБА_10 почали проживати разом, вести спільне господарство, мати відносини, притаманні подружжю, та спільний бюджет. Крім того, з вищевказаної дати ОСОБА_1 прописався за адресою: с.м.т. Варва, АДРЕСА_4, як квартиронаймач. Всі рахунки на оплату комунальних послуг відкриті на її імя. В лютому 2015 року за 7800 доларів США купили автомобіль, оформили на ОСОБА_1, хоча майже всі кошти на придбання автомобіля були її особисті. Спільні кошти на придбання автомобіля становили суму 7233 грн. Стіни гаража будували будівельники, ОСОБА_1 цементував підлогу. Більшу частину будівельних матеріалів придбано на її кошти. Восени 2015 року люди сказали їй, що ОСОБА_1 знову почав її зраджувати. Взимку вони спали в різних кімнатах, почались скандали. Врешті-решт вона 15 квітня 2016 року подарувала квартиру своїй дочці ОСОБА_6, яка сказала ОСОБА_1, щоб він зїхав з квартири. До того, як вона почала проживати з ОСОБА_1 однією сімєю, в неї були власні кошти в доларах США, які вона періодично знімала з рахунків, а потім знову клала. Вважає, що син не міг позичити ОСОБА_11 29000 гривень для покупки автомобіля, адже він студент і ніде не працює. Навпаки, ОСОБА_1 в той період давав синові кошти на придбання велосипеда. За час їх спільного проживання ОСОБА_1 купив за свої особисті кошти велосипед, полосос, мультиварку та робочі інструменти. Свідок ОСОБА_12 давав показання суду під тиском ОСОБА_1 та його коханки, якій свідок безпосередньо підпорядкований на роботі.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 первісний позов не визнав, а зустрічний підтримав у повному обсязі. Зазначив, що для того, щоб можна було вважати, що сторони проживали однією сімєю, позивачеві необхідно було, по-перше, довести, що вони разом придбавали посуд, одяг, білизну, а також відвідували культмасові заходи, по-друге, надати довідку з селищної ради про тримання худоби чи докази продажу на базарі спільно виробленої продукції тощо. Оскільки за період до 29 листопада 2013 року таких доказів стороною позивача не надано, вважає, що підстави для встановлення факту проживання сторін однією сімєю з 28 лютого 2011 року по 29 листопада 2013 року відсутні, адже їх відносини в цей час базувались виключно на задоволенні фізіологічних потреб. Депозитний рахунок ОСОБА_3 був відкритий у 2010 році, а тому всі кошти, витрачені на придбання квартири і автомобіля, а також для побудови гаража, були її особисті. Заробітна плата ОСОБА_1 була занадто низька для здійснення таких витрат, в сторін не було ніякого спільного бюджету. Більшість свідків, що підтвердили факт спільного проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу, є родичами позивача за первісним позовом ОСОБА_1, а тому до їх показань слід ставитись критично.

Відповідач ОСОБА_6 пояснила, що з 2007 року вона живе в м. Києві та приїздить до своєї матері ОСОБА_3 раз на декілька місяців. В 2011 році вона їздила до матері в с. Манжосівка, де в тієї був город та господарство. Десь в кінці осені 2011 року мати почала знімати квартиру в с.м.т. Варва. Навесні 2012 року, коли вона зі своїм співмешканцем приїхала до матері в гості на Великдень, то вперше побачила ОСОБА_1 ОСОБА_13 познайомила їх та пояснила, що це чоловік, з яким вона зустрічається. ОСОБА_1 тоді не залишався ночувати, а ОСОБА_3 лягла спати з дочкою ОСОБА_9. Коли вона приїжджала, то іноді бачила ОСОБА_1 у матері, а іноді і не бачила. ОСОБА_1 дійсно був на випускному ОСОБА_2, але після свята не пішов до них ночувати. Про купівлю квартири по вулиці Зарічній мати їй розказувала. Про придбання машини мова не заходила. Восени чи взимку 2015 року ОСОБА_3 розповіла їй, що вони з ОСОБА_1 посварились. У 2016 році на Різдво їхні відносини розладнались остаточно. Оскільки сварки, які влаштовував ОСОБА_1, вкрай негативно впливали на матір, остання в квітні 2016 року подарувала квартиру їй, а вона, в свою чергу, попросила ОСОБА_1 зїхати.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, а також дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом слід задовольнити частково.

Свідок ОСОБА_12 дав суду показання про те, що вони з ОСОБА_1 разом працювали на швидкій. Він знав, що ОСОБА_1 розлучений, а тому у 2011 році познайомив його з ОСОБА_3 Знайомство відбувалось на квартирі у ОСОБА_14, де був присутній також ОСОБА_13 Згодом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали жити разом по вулиці Бодянських, 34, у тимчасовій споруді (времянці), яку ОСОБА_1 до того винаймав сам. В той період він декілька разів бував у них, бачив, що вони разом проживають. Потім ходив до них у гості і на вулицю 900-річчя ОСОБА_12. Як на його думку, жили вони добре, ладнали між собою. Коли купляли квартиру по вулиці Зарічній, він теж про це чув - люди в ОСОБА_12 говорили. Знає, що гроші в ОСОБА_1 були. Памятає, як ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купували ВАЗ. Одного разу він їздив у село за Прилуками, де проживала дочка ОСОБА_3 Про те, чи проживала дочка ОСОБА_3 в с.м.т. Варва, він не знає.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_1 доводиться йому рідним братом. В червні 2011 року ОСОБА_1 заїхав до нього, повертаючись з моря. Був він разом з ОСОБА_3 та її дочкою. Представив ОСОБА_3 як свою дружину. Надалі брат приїздив з ОСОБА_3 також і в 2012 та в 2013 роках. Відносини між братом та ОСОБА_3 були, на його погляд, мирні та дружні. Коли приїжджали у 2012 році, розказували, що живуть на зйомник квартирах та підшукують собі житло. У вересні 2013 року вони вже жили в своїй квартирі. Викупили в Ощадбанку автомобіль ВАЗ, який підлягав списанню. Пізніше по телефону ОСОБА_1 розповів, що вони з ОСОБА_3 придбали автомобіль марки Renault. Також брат розказував йому, що вони з ОСОБА_3 тримають птицю (індиків). Про те, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розладнались, він дізнався 05 лютого 2016 року (в день народження ОСОБА_3П.).

Свідок ОСОБА_7 дала суду показання, суть яких зводиться до того, що у 2013 році вона продала свою квартиру ОСОБА_3 Спілкувалась з приводу купівлі-продажу виключно з ОСОБА_3, їй передавала ключі. При передачі ключів з ОСОБА_3 був ще хтось, але хто саме, вона не памятає. У нотаріуса ОСОБА_3 була сама. 01 березня 2013 року ОСОБА_3 заплатила їй 30 500 гривень, 22 травня 2013 року - 50 000 гривень, до 13 грудня 2013 року - 21 716 грн., розрахувавшись при цьому повністю. ОСОБА_1 у неї квартиру не купляв.

Свідок ОСОБА_15 дала суду пояснення про те, що в кінці літа 2012 року, вони з матірю давали оголошення про здачу квартири в с.м.т. Варва по вул. Промисловій, 11, яка залишилась після смерті бабусі. За оголошенням прийшли ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Домовились, що спочатку в зазначеній квартирі поживуть, зроблять ремонт, а згодом її куплять. Таким чином восени 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали проживати ІНФОРМАЦІЯ_4. Тримали качок та поросят, для яких добудували в сараї сажок. Полагодили водопровід, поставили нову ванну, сплачували за комунальні послуги. Вона постійно бачила ОСОБА_1 біля сараю, так само постійно стояв біля двору і їх автомобіль ВАЗ. Мати говорила, що вони постійно проживали разом. Ніяких документів при здачі квартири не оформляли. Кому давались ключі не памятає, адже це робила мати. Дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не бачила. В березні 2013 року вони передумали купувати квартиру та зїхали. Ключі від квартири та книжки для сплати комунальних послуг вона особисто забирала у ОСОБА_3 за місцем її роботи у відділенні Ощадбанку.

Свідок ОСОБА_16 дав суду показання, згідно яких він є сином позивача ОСОБА_1, проживає в м. Києві та працює там 3D-дизайнером. У 2011 році, на Великдень, він познайомився з ОСОБА_3 Батько, запросивши його до себе в гості на Зарічку, повідомив, що це жінка, з якою він живе, та показав, як вони облаштувалися. Хата була погана, холодна, не було шаф, а тому одяг висів на стільцях. Стіл поставили в найбільшій кімнаті, тут же було і багато речей: предмети особистої гігієни ОСОБА_3, її одежа, в тому числі нижня білизна, куплені батьком холодильник та телевізор. В дворі стояла стара батькова машина ВАЗ. В кінці літа 2011 року, коли він приїжджав вибирати картоплю, познайомився з дочкою ОСОБА_3 ОСОБА_7, яка розказала, що не хотіла переїжджати у ОСОБА_15, але тепер переїхала та буде навчатись у Варвинській районній гімназії. В жовтні 2011 року батько та ОСОБА_3 переїхали на Руду. На Різдво вони з сестрою ходили до батька в гості, бачили там ОСОБА_7, стояв той самий телевізор, батькова ікона, годинник, одежа. За столом батько та тьотя ОСОБА_3 розповідали, що їм тут краще, затишно, але мало місця. Тоді він зробив фотографію, де вони разом. Влітку 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знову переїхали, на цей раз вони домовились, що згодом цю квартиру куплять. Коли він був у них, то бачив, що батько купив ванну, туалет, поклав на кухні плитку, бачив одежу, у дворі висіли випрані речі. Батько та ОСОБА_3 тримали тут двох свиней, курей та качок. Передавали йому в ОСОБА_14 тушонку. Свиней здали, щоб отримати гроші на купівлю квартири. В березні 2013 року вони знайшли кращий варіант та придбали квартиру на першому поверсі двоповерхового будинку на Зарічці. Він хотів купити в батька стару машину, але той відмовив, сказавши, що він міг би її подарувати, але потрібні гроші на квартиру, а продавати рідному синові не хоче. Батько та ОСОБА_3 жили як звичайна сімя, відзначали свята, їздили в сауну. Після того, як розрахувались за квартиру, у 2015 році купили машину. При цьому свідок позичав батькові 29 000 гривень. Оскільки він сам був у Києві, а гроші знаходились в с.м.т. Варва у його матері, то саме вона і віддала батькові зазначену суму та відібрала при цьому розписку. У вересні 2016 року батько повернув йому за цією розпискою 800 доларів США. Гараж зразу шукали, а потім вирішили будувати самі. Свідок бачив, як батько копав фундамент для гаража. Після розірвання шлюбу з матірю батько іноді давав йому незначні суми грошей. Останній заробляв як міг - працював зразу на швидкій, потім в Полтавському тампонажному управлінні ПАТ «Укрнафта». Крім того, вони з ОСОБА_3 здавали свиней, брали кредити. Коли батько розказував про своє життя з ОСОБА_3 та їхні спільні покупки, то завжди вживав займенник «ми».

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона доводиться позивачеві за первісним позовом дочкою та підтвердила показання свого брата свідка ОСОБА_16 Повідомила, що вони з братом навідували батька за всіма адресами, де він проживав з ОСОБА_3 При цьому бачили, як батько перевдягався у брудний одяг та йшов поратися по господарству, ходили з ним у сарай, дивились на свиней. Також вона бачила індиків та городи, які обродились. Коли батько з ОСОБА_3 купили квартиру по вул. Зарічній, то разом обставляти кімнати меблями. Наскільки їй відомо, доходи батька в цей період становили 3-4 тисячі гривень за місяць. Для того, щоб розрахуватись за квартиру, батько та ОСОБА_3 продали два старі автомобілі, брали кредит. Батько говорив їй, що він у цій квартирі прописаний, розказував, що позичав у сина гроші для придбання автомобіля. Також батько розповідав, що сам будував гараж. Приходячи до батька в гості, свідок завжди бачила як новий так і старий одяг батька та ОСОБА_3, багато побутових речей, які свідчили про спільне проживання.

Свідок ОСОБА_18 дала суду показання, суть яких зводиться до того, що в період 2011-2012 років ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знімали помешкання по вул. 900-річчя ОСОБА_18, 51 в с.м.т. Варва. Оскільки вказаний будинок № 51 розташований по сусідству з її власним, то вона бачила, що люди постійно жили та вели спільне господарство. Заїхали, як було холодно, а через рік зїхали. У ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щовечора світилося, білий ВАЗ постійно стояв, часто приїздила машина швидкої допомоги, а також робочий автомобіль відділення Ощадбанк. До них на подвіря вона ніколи не ходила, але знала, що там тримають домашню худобу. Одного разу ОСОБА_1 приходив до неї забирати свого півня. Крім того, чула, як пищать свині, бачила, як ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виносили відра зі сміттям. Свідок також бачила, як обоє обробляли город. Коли квартиранти зїжджали, то забирали поросят, а пізніше приходили прибирати город.

Заслухавши показання свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що факт проживання сторін однієї сімєю без реєстрації шлюбу в період з 28 лютого 2011 року по 25 листопада 2013 року знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно положень ст. 74 СК України якщо чоловік та дружина проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як вбачається з паспортних даних сторін в період з 28 лютого 2011 року по 15 квітня 2016 року сторони не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі (а.с. 188-189, 190-191).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно довідки філії ОСОБА_5 обласного управління № 560 від 10 червня 2016 року на ім'я ОСОБА_3 за період з 06 лютого 2012 року по 19 серпня 2014 року було укладено 12 депозитних договорів та відповідно відкрито 12 рахунків (а.с.146, том 1). Отже, всі рахунки ОСОБА_3 відкриті в період її спільного проживання з ОСОБА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу.

З довідок про доходи ОСОБА_3 вбачається, що в період 2011-2016 років вона мала постійне місце роботи на посаді керуючої територіально відокремленого безбалансового відділення Філії - ОСОБА_5 обласне управління АТ «Ощадбанк» та отримувала заробітну плату в таких розмірах: за 2011 рік - 34 979,84, грн., за 2012 рік - 41 153,90 грн., за 2013 рік - 46 802,83 грн., за 2014 рік - 69 918,07 грн., за 2015 рік - 88 704,75 грн., за січень - квітень 2016 року - 30 541,72 грн. (а.с. 159, 160, 161, 162, 163, 164).

Крім того, в період 2012-2015 років ОСОБА_3 щороку отримувала в СТОВ «Батьківщина» орендну плату у вигляді одного платежу на рік в сумі 5 174, 51 грн. за 2012, 2013, 2014 роки, та в сумі 7386, 24 грн. за 2015 рік (а.с. 170, 171).

Як свідчить трудова книжка ОСОБА_1, в 2011-2012 роках він працював водієм КЛПЗ «Варвинська ЦРЛ» та ЛПЗ «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» (а.с. 125-126), а з 20 червня 2013 року по даний час працює водієм автотранспортних засобів 1 клас Полтавського тампонажного управління ПАТ «Укрнафта», що підтверджується довідкою роботодавця №10-64 від 02 червня 2016 року (а.с. 127). Згідно довідки про доходи, наданої Полтавським тампонажним управління ПАТ «Укрнафта» на запит адвоката, за період з 20 червня 2013 року по 31 травня 2016 року загальна сума нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 становить 200 882,25 грн.

За таких обставин той факт, що ОСОБА_3 оформила депозитні рахунки на себе, сам по собі ще не свідчить, що вона вносила на нього лише свої власні кошти, адже кожен зі сторін працював та отримував заробітну плату.

Судом встановлено що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 28 лютого 2011 року по 15 квітня 2016 року. Більш того, сторонами у справі не оспюрюється факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 26 листопада 2013 року по 15 квітня 2016 року

Сторони також підтверджують, що 18 лютого 2015 року ними на імя ОСОБА_1 за 7800 доларів США придбано автомобіль Renault Logan, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 91).

Згідно довідки філії ОСОБА_5 обласного управління №476 від 12 травня 2016 року на ім'я ОСОБА_3 27 жовтня 2014 року був укладений депозитний договір 18968725 та відкритий рахунок в іноземній валюті (а.с. 94, том 1).

Відповідно до платіжного доручення №18968725 від 04 лютого 2015 року кошти з вищевказаного депозитного рахунку в сумі 5 369,00 доларів США повернуто вкладнику (а.с. 95).

Згідно розписки ОСОБА_1 07 лютого 2015 року він отримав у позику від ОСОБА_16 29 000,00 грн. (а.с. 132), а 25 вересня 2015 року уклав кредитний договір №47/148-2015 з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10024/0148 філії ОСОБА_5 обласне управління АТ «Ощадбанк» (а.с. 134, 135, 136, 137, 138, том 1).

Аналіз наведених вище норм та обставин справи свідчить про те, що квартира АДРЕСА_5 в с.м.т. ОСОБА_5 області, автомобіль Renault Logan, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та будівельні матеріали і обладнання, використані в процесі будівництва гаража, розташованого біля будинку №18 по вулиці Зарічній с.м.т. ОСОБА_5 області, придбані під час спільного проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу. Доказів того, що зазначене майно придбано за особисті кошти когось із них, сторони не надали.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 22 березня 2013 року ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_5 в с.м.т. ОСОБА_5 області (а.с. 185-186).

Згідно пункту 10 вказаного договору покупець ОСОБА_3 довела до відома продавців, що вона не перебуває в шлюбі і кошти, витрачені нею на придбання квартири за цим договором, не є спільною сумісною власністю.

В кредитному договорі №3/148-2013 від 22 травня 2013 року, укладеному між ОСОБА_3 та ПАТ «Державний ощадний банк» в особі заступника начальника філії ОСОБА_5 обласне управління АТ «Ощадбанк», позичальник ОСОБА_3 зазначила, що на момент укладення цього договору вона не перебуває в шлюбі та однією сімєю з будь-якою особою без реєстрації шлюбу не проживає (а.с. 241-244).

В іпотечному договорі від 22 травня 2013 року (п. 5.1.1.), укладеному між ОСОБА_3 та ПАТ «Державний ощадний банк» в особі заступника начальника філії ОСОБА_5 обласне управління АТ «Ощадбанк», іпотекодавець ОСОБА_3 також запевнила іпотекодержателя, що предмет іпотеки (квартира) є її власністю, яким вона вправі розпоряджатись і на нього може бути звернено стягнення без жодних обмежень та обтяжень (а.с. 247-250).

15 квітня 2016 року ОСОБА_3 подарувала квартиру АДРЕСА_5 в с.м.т. ОСОБА_5 області ОСОБА_6, що підтверджується договором дарування квартири (а.с. 220).

При вирішенні даної справи суд дотримується вимог ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої правові висновки Верховного Суду України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та застосовує правову позицію Верховного Суду України, сформовану в судових рішеннях по справах №6-44цс11 від 07 листопада 2011 року та №6-36цс12 від 16 травня 2012 року, яка полягає у тому, що як встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю, так і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності повязується з набранням законної сили рішення суду про встановлення такого факту.

Рішення суду про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 станом на 15 квітня 2016 року було відсутнє.

Таким чином, оскільки на момент укладення оспорюваного правочину договору дарування квартири (15 квітня 2016 року) єдиним власником квартири була ОСОБА_3, укладення нею договору дарування майна без згоди ОСОБА_1 за відсутності щодо них рішення суду про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу не може бути підставою для визнання недійсним такого правочину та витребування у ОСОБА_6 ? частки квартири, а також для визнання квартири спільною сумісною власністю.

Отже, в таких позовних вимогах позивача за первісним позовом ОСОБА_1 як: 1) визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житлову квартиру за адресою: Чернігівська область, с.м.т. Варва, АДРЕСА_1; 2) визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_6 в с.м.т. ОСОБА_5 області, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, в частині дарування ? частки квартири; 3) визнати за ним право власності на ? частку квартири АДРЕСА_6 в с.м.т. ОСОБА_5 області; 4) витребувати на його користь у ОСОБА_6 ? частку зазначеної квартири; слід відмовити.

Проте, згідно правової позиції Верховного Суду України, сформованої у рішенні по справі № 6-486цс16 від 27 квітня 2016 року, у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За таких обставин суд вважає за доцільне розяснити позивачеві за первісним позовом ОСОБА_1, що він має право звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 на його користь вартості ? частки квартири АДРЕСА_2 в с.м.т. ОСОБА_5 області.

На виконання ухвали суду від 06 грудня 2016 року в справі проведена судова будівельно-технічна експертиза щодо вартості будівельних матеріалів, обладнання, проведених будівельних робіт та ступеня готовності гаража, який розташований біля будинку за адресою: Чернігівська область, с.м.т. Варва, вул. Зарічна, буд. 18.

Згідно висновку експерта № С-366 від 24 березня 2017 року (а.с. 206-214) загальна вартість будівельних робіт і матеріалів на час проведення дослідження становить 22 549 грн., з яких:

-заробітна плата 2 305 грн.;

-вартість матеріалів, виробів та конструкцій 19 432 грн.;

-вартість загальновиробничих витрат 812 грн.

Відсоток (ступінь) будівельної готовності гаража 96,2%.

Вартість гаража в звязку з невведенням в експлуатацію визначається як вартість будівельних матеріалів і робіт, що були витрачені на його побудову, та складає 22 549 гривень згідно «Розрахунку вартості будівельних робіт і матеріалів по гаражу, який розташований біля будинку за адресою: Чернігівська область, с.м.т. Варва, вул. Зарічна, буд. 18» (Додаток №2 до висновку експерта).

27 квітня 2017 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він додатково просить: визнати спільною сумісною власністю незавершене будівництво гараж готовністю 96,2%, який розташований на земельній ділянці для будівництва індивідуальних гаражів по вулиці Зарічній в с.м.т. ОСОБА_5 області, площею 0,0026 га, кадастровий номер :01:001:1303; визнати за ним право власності на ? частку незавершеного будівництва гаража готовністю 96,2%, який розташований на земельній ділянці для будівництва індивідуальних гаражів по вулиці Зарічній в с.м.т. ОСОБА_5 області, площею 0,0026 га, кадастровий номер :01:001:1303; визнати за ним право власності на ? частку земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів по вулиці Зарічній в с.м.т. ОСОБА_5 області, площею 0,0026 га, кадастровий номер :01:001:1303.

Згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Предмет позову це матеріальний зміст позовних вимог позивача, який проявляється в матеріально-правовій заінтересованості отримати певне матеріальне благо. Оскільки при зверненні з позовом ОСОБА_1 просив визнати спільною сумісною власністю та визнати за ним право на частку конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання, використаних в процесі будівництва, а в заяві про збільшення позовних вимог просить визнати спільною сумісною власністю та визнати за ним право на частку обєкта незавершеного будівництва гаража, та частку земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів, то він таким чином змінює предмет позову після початку розгляду судом справи по суті, що є неприпустимим.

Крім того, правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 07 вересня 2016 року по справі №6-47цс16, на який ОСОБА_1 посилається в заяві про збільшення позовних вимог, стосується такого обєкта незавершеного будівництва як житловий будинок, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу. У разі ж неможливості поділу обєкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи.

За таких обставин заява про збільшення позовних вимог від 27 квітня 2017 року підлягає залишенню без розгляду та поверненню позивачу.

Згідно ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать, зокрема, судовий збір та витрати, пов'язані із залученням свідків і проведенням судових експертиз.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Ухвалою суду від 28 квітня 2016 року задоволено заяву позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на ? частки квартири, яка знаходить за адресою: Чернігівська область, Варвинський район, с.м.т. Варва, АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 07 вересня 2016 року частково задоволено заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про забезпечення позову та накладено арешт шляхом заборони відчуження та проведення реєстраційних дій щодо легкового автомобіля марки «Renault Logan», 2009 року випуску, реєстраційний номер СВ 6707АО, який зареєстрований на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, с.м.т. Варва, АДРЕСА_7.

Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 25 травня 2017 року.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання договору дарування недійсним, витребування майна та поділ спільного сумісного майна задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 28 лютого 2011 року по 15 квітня 2016 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 легковий автомобіль Renault Logan, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, та конструктивні елементи, будівельні матеріали, обладнання, використані в процесі будівництва гаража, розташованого біля будинку №18 по вулиці Зарічній с.м.т. ОСОБА_5 області.

Залишити у власності ОСОБА_1 ? частку легкового автомобіля Renault Logan, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, та ? частку конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання, використаних в процесі будівництва гаража, розташованого біля будинку №18 по вулиці Зарічній с.м.т. ОСОБА_5 області.

Залишити у власності ОСОБА_3 ? частку легкового автомобіля Renault Logan, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 27 квітня 2017 року залишити без розгляду та повернути позивачеві.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 658 (одна тисяча шістсот п'ятдесят вісім) гривень 56 копійок сплаченого ним судового збору, 7344 (сім тисяч триста сорок чотири) гривні витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, 120 (сто двадцять) гривень витрат, пов'язаних із залученням свідків, а всього 9122 (дев'ять тисяч сто двадцять дві) гривні 56 копійок.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та про поділ спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, право власності на 1/2 частку легкового автомобіля Renault Logan, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 719 (сімсот дев'ятнадцять) гривень 27 копійок сплаченого нею судового збору.

Після набрання рішенням законної сили зняти арешт, накладений ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2016 року на ? частку квартири, яка знаходить за адресою: Чернігівська область, Варвинський район, с.м.т. Варва, АДРЕСА_1.

Після набрання рішенням законної сили зняти арешт, накладений ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2016 року шляхом заборони відчуження та проведення реєстраційних дій щодо легкового автомобіля марки «Renault Logan», 2009 року випуску, реєстраційний номер СВ 6707АО, який зареєстрований на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, с.м.т. Варва, АДРЕСА_7.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Моцьор О.В.