Справа №487/455/17 18.05.2017 18.05.2017 18.05.2017
Провадження №22-ц/784/1040/17
Категорія 54 Головуючий у першій інстанції - Біцюк А.В.
Доповідач апеляційного суду - Шаманська Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів - Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С., Шагаєм О.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2017 року , ухваленого за позовом

ОСОБА_3

до

Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

(далі - ДП «АМПУ»)

про захист порушених трудових прав,

у с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ДП «АМПУ» про захист порушених трудових прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що перебував з відповідачем в трудових правовідносинах з 2003 року. З 13 червня 2013 року працював на посаді начальника служби управління персоналом та організації бізнес - процесів в Миколаївській філії ДП «АМПУ».

Під час його перебування у щорічній основній відпустці наказом начальника Адміністрації Миколаївського морського порту від 22 серпня 2016 року №602 «Про затвердження нової організаційної структури МФ ДП «АМПУ» без наявних підстав були внесені зміни до організаційної структури Адміністрації, в якій було виключено службу управління персоналом та організації бізнес - процесів, а також наказом начальника Адміністрації Миколаївського морського порту від 23 серпня 2016 року №605 «Про внесення змін до штатного розпису» внесені зміни до штатного розпису Адміністрації, яким посаду, яку він обіймає, скорочено з 23 серпня 2016 року.

Наказом т.в.о начальника МФ ДП «АМПУ» Адміністрації Миколаївського морського порту від 29 грудня 2016 року №483/0 позивача було звільнено з посади начальника служби управління персоналом та організації бізнес - процесів за п.1 ст. 40 КЗпП у зв'язку із скороченням штату.

Посилаючись на те, що оскаржувані накази є незаконними з огляду на те, що вони винесені в порушення вимог ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки» та з огляду на відсутність змін в організації виробництва і праці, а також те, що відповідачем не було дотримано вимог ст. ст. 43, 49-2 КЗпП України, щодо отримання згоди на звільнення його, як голови профспілки, позивач уточнивши свої вимоги під час судового розгляду, просив:

-визнати незаконним та скасувати наказ начальника Миколаївської

філії ДП «АМПУ» №602 "Про затвердження нової організаційної структури МФ ДП «АМПУ» в частині виключення зі структури Адміністрації служби управління персоналом та організації бізнес - процесів;

-визнати незаконним та скасувати п.1 наказу начальника

Миколаївської філії ДП «АМПУ» № 605 від 23 серпня 2016 року «Про внесення змін до штатного розпису» в частині скорочення посади начальника служби управління персоналом та організації бізнес - процесів ;.

- визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. начальника

Миколаївської філії ДП «АМПУ» №483/0 від 29 грудня 2016 року про звільнення позивача з посади начальника служби управління персоналом та організації бізнес - процесів за п.1 ст. 40 КЗпП ;

- поновити його на посаді начальника служби управління персоналом

та організації бізнес - процесів Миколаївської філії ДП «АМПУ» ;

-стягнути з ДП «АМПУ» на користь позивача середній заробіток за

час вимушеного прогулу;

-стягнути з ДП «АМПУ» на користь позивача 64000 грн. завданої

моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня

2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ т.в.о. начальника Миколаївської філії ДП «АМПУ» №483/0 від 29 грудня 2016 року про звільнення позивача з посади начальника служби управління персоналом та організації бізнес - процесів за п.1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника служби управління персоналом та організації бізнес-процесів Миколаївської філії ДП «АМПК». Стягнуто з ДП «АМПК».на користь ОСОБА_3 81 924 грн. 75 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2000 грн. моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення та порушення судом норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які приймали участь у розгляді апеляційної скарги , перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебував з відповідачем в трудових правовідносинах з 2003 року. З 13 червня 2013 року працював на посаді начальника служби управління персоналом та організації бізнес - процесів в Миколаївській філії ДП «АМПУ».

Наказом начальника Адміністрації від 22 серпня 2016 року № 602 «Про затвердження нової організаційної структури МФ ДП «АМПУ» були внесені зміни до організаційної структури Адміністрації (МФ ДП «АМПУ»), в якій було виключено службу управління персоналом та організації бізнес - процесів.

Наказом начальника МФ ДП «АМПУ» від 23 серпня 2016 року №605 «Про внесення змін до штатного розпису» внесені зміни до штатного розпису МФ ДП «АМПУ», яким посаду, яку обіймає позивач, скорочено з 23 серпня 2016 року.

31 серпня 2016 року ОСОБА_3 був ознайомлений з попередженням, відповідно до якого його сповістили про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням зі штатного розпису займаної ним посади з 23 серпня 2016 року (а.с.124).

Також 31 серпня 2016 року, а потім 20 вересня 2016 року ОСОБА_3 був ознайомлений з пропозиціями іншої роботи згідно зі списком вакантних посад філії, відповідно до яких позивач відмовився від їх прийняття.

За змістом пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п.1).

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства , установи, організації),2-5, 7 статті 40 та пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника() первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша ст. 43 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої ст. 252 КЗпП України, ч. 3 ст. 41 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (обєднання профспілок).

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.

Оскільки ОСОБА_3 є головою виборного органу первинної профспілкової організації «Незалежної профспілки працівників Миколаївського морського порту», то для його звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗоТ України відповідач повинен був отримати згоду виборного органу первинної профспілкової організації та вищестоящого виборного органу цієї профспілки Всеукраїнське профспілкове об'єднання «Демократичні профспілки України» .

Проте, відповідач з поданням про звільнення ОСОБА_3 не звертався ні до профспілкової організації «Незалежної профспілки працівників Миколаївського морського порту», ні до Всеукраїнського профспілкового об'єднання «Демократичні профспілки України», мотивуючи свою позицію тим, що ці профспілки не є такими, що діють в Адміністрації Миколаївського морського торгового порту.

На вимогу апеляційного суду Миколаївського області, вищезазначені профспілкові організації у відповідності до п.9 ст. 43 КЗпП України надали свої висновки з приводу звільнення ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, якими відмовили у наданні згоди на звільнення останнього, обґрунтовуючи свою незгоду порушеннями встановленого законодавством порядку ухвалення рішень про звільнення працівників в зв'язку зі скороченням, а також порушенням роботодавцем обов'язку щодо надання можливості працевлаштування ОСОБА_3 на наявних на підприємстві вакантних посадах .

За таких обставин, основний висновок суду першої інстанції про те, що відповідач провів звільнення позивача без дотримання процедури, передбаченої ст.ст. 43, 252 КЗпП України, ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а тому є підстави для визнання звільнення незаконним, є вірним та відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові № 6-30 цс 14 від 23 квітня 2014 року , який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування у судовій практиці.

Таким чином, суд вірно поновив позивача на роботі та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду завдану позивачу незаконним звільненням.

Доводи відповідача про те, що згоди профспілкової організації «Незалежна профспілка працівників Миколаївського морського порту», не потрібна, оскільки вона не діє в Адміністрації Миколаївського морського торгового порту, колегія суддів не може прийняти до уваги.

Так, згідно колективного договору на 2013-2018 роки на підприємстві діє Профспілка працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту та Первинна профспілкова організація «Організаційна ланка професійної спілки працівників державного підприємства «Дніпро-Бузький морський торгівельний порт».

18 вересня 2015 року створено первинну профспілку - Незалежної профспілки працівників Миколаївського морського порту, яка належним чином легалізована і проведено її державну реєстрацію . Головою Незалежної профспілки працівників Миколаївського морського порту є ОСОБА_3 Пунктом 1.7 Статуту спілки передбачено, що вона має статус первинної профспілкової організації.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про професійні спілки», їх права та гарантії діяльності», Рішення Конституційного Суду України від 18 жовтня 2000 року № 11-рп/2000 профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу.

З матеріалів справи вбачається, що 5 жовтня 2015 року на ім'я голови ДП «АМПУ» було направлено лист про створення Незалежної профспілки працівників Морського порту ( т. 1, а.с. 189-190), а листом від 21.12.2015 року ДП «АМПУ» визнало спілку стороною діючого в Миколаївській філії ДП «АМПУ» колективного договору 2013-2018 роки з наданням їй всіх прав і обов'язків, визначених цим колективним договором (т. 1 а.с.186).

Посилання апелянта на те, що надання професійним спілкам інформації з питання скорочення чисельності або штату працівників, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це не може стосуватися , про строки проведення звільнення є обов'язковим для звільнення працівників тільки у випадку ліквідації, реорганізації підприємств, зміни форми власності або часткового зупинення виробництва , колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки такі твердження є наслідком невірного тлумачення законодавства.

Не можна погодитись з доводами відповідача про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу на суму отриманої допомоги по безробіттю за відповідний період, оскільки виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, та Законом не передбачено будь-яких підстав для його зменшення.

Така правова позиція узгоджується з правовою позицією висловленою Верховного Суду України, в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-511 цс 16, яка є обов'язковою для застосування, відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України.

Що стосується вирішення судом вимог позивача про визнання незаконними та скасування наказів начальника Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 22 серпня 2016 року № 602 «Про затвердження нової організаційної структури МФ ДП «АМПУ» в частині виключення зі структури Адміністрації служби управління персоналом та організації бізнес - процесів та п. 1 наказу № 605 від 23 серпня 2016 року «Про внесення змін до штатного розпису» в частині скорочення посади начальника служби управління персоналом та організації бізнес - процесів, в задоволенні яких суд відмовив, то колегія суддів не може з цим погодитись.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спір стосовно незаконності наказів начальника Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 22 серпня 2016 року № 602 «Про затвердження нової організаційної структури МФ ДП «АМПУ» в частині виключення зі структури Адміністрації служби управління персоналом та організації бізнес - процесів та п. 1 наказу № 605 від 23 серпня 2016 року «Про внесення змін до штатного розпису» в частині скорочення посади начальника служби управління персоналом та організації бізнес - процесів був предметом розгляду між тими самими сторонами та рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування вищезазначених наказів слід скасувати та провадження у справі в цій частині закрити згідно ч. 1 ст. 310 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308,310, 313-315 ЦПК України, колегія суддів.

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня

2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування наказів начальника Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 22 серпня 2016 року № 602 «Про затвердження нової організаційної структури МФ ДП «АМПУ» в частині виключення зі структури Адміністрації служби управління персоналом та організації бізнес - процесів та п. 1 наказу № 605 від 23 серпня 2016 року «Про внесення змін до штатного розпису» в частині скорочення посади начальника служби управління персоналом та організації бізнес - процесів скасувати та провадження у справі в цій частині закрити.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

І.В. Лівінський