Справа № 214/2391/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 квітня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Ткаченко К.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

третьої особи - ОСОБА_6,

представника третьої особи - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривого Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка є законним представником ОСОБА_8, до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу, ОСОБА_6, Друга Криворізька державна нотаріальна контора, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним, надалі уточненим, позовом про визнання договору купівлі-продажу належної відповідачеві ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, укладеного між ним та відповідачем ОСОБА_3 20 квітня 2012 року, недійсним, який вмотивувала тим, що під час продажу зазначеної квартири в ній ще з 2001 року була зареєстрована її з відповідачем ОСОБА_4 неповнолітня дочка ОСОБА_8, однак ані від неї, ані від органу опіки та піклування відповідачем ОСОБА_4 не було отримано на згоди на продаж зазначеної квартири.

Позивач та її представник підтримали уточнений позов у повному обсязі, пославшись на викладені в ньому обставини.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник проти задоволення уточненого позову заперечили, пояснили, що неповнолітня ОСОБА_8 не була зареєстрованою в зазначеній квартирі, а відтак його дії по відчуженню квартири були правомірними.

Відповідач ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_6 та нотаріус Другої Криворізької державної нотаріальної контори проти задоволення уточненого позову заперечували за підстав, на які послався відповідач ОСОБА_4 та його представник.

Представник органу опіки та піклування вважала, що позов підлягає задоволенню.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що на час продажу відповідачем ОСОБА_4 квартири він працював головою ЖБК «Спутник-3», на обслуговуванні якого була квартира, що це він надавав довідку ОСОБА_4 про те, що, окрім нього, в квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає, і всі нарахування за комунальні послуги здійснювались виключно на ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показала, що на час продажу відповідачем ОСОБА_4 квартири вона працювала бухгалтером у ЖБК «Спутник-3», що не вважає, що в квартирі будь-які особи, крім ОСОБА_4, ще були зареєстрованими, оскільки всі нарахування за комунальні послуги здійснювались виключно на ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що на час продажу відповідачем ОСОБА_4 квартири вона працювала паспортистом, що це вона «дописувала» в домову книгу відомості про дитину ОСОБА_8 напроти відомостей про її матір, тому вважає, що дитина була зареєстрованою в квартирі.

Завідуюча Другої Криворізької державної нотаріальної контора Тімошина О.В., будучи допитаною в судовому засіданні з її згоди в якості свідка, показала, що при посвідчені договору купівлі-продажу належної ОСОБА_4 квартири вона впевнилась на підставі наданих останнім документів, що в квартирі, окрім ОСОБА_4, ніхто не зареєстрований та що квартира вільна від обтяжень.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, позивач та відповідач ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10 жовтня 2006 року та від якого сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8, 9).

Як було встановлено у судовому засіданні на підставі пояснень позивача та відповідача ОСОБА_4 та прийнято ними без заперечень, останні разом з їхньою неповнолітньою дочкою до розірвання шлюбу проживали в належній ОСОБА_4 квартирі АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу від 20.04.2012 року, відповідач ОСОБА_4 продав належну йому квартиру відповідачу ОСОБА_3 (а.с.132).

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_4 було відчужено належну йому квартиру, в якій було зареєстровано їхню неповнолітню дочку ОСОБА_8, без її на те згоди та без згоди органу опіки та піклування.

При цьому в судовому засіданні позивач поясняла, що після розірвання з відповідачем ОСОБА_4 у 2006 році шлюбу вона разом з їхньою дочкою ОСОБА_8 залишила його квартиру та спочатку проживала у своєї матері за адресою: АДРЕСА_2, де була зареєстрована з 2006 року, дочка весь час проживала разом з нею, відвідувала шкільний заклад за цим місцем проживання, і що вона лише в 2014 році дізналась, що дитина виписана із квартири відповідача.

Також позивач зазначила, що факт прописки з 2001 року неповнолітньої ОСОБА_8 в належній відповідачеві ОСОБА_4 квартирі підтверджується випискою з будинкової книги ЖБК «Спутник-3», де у розділі ІІІ «ПРОПИСКА» відомості про дитину дописані зліва від відомостей про неї, а також зазначила, що вона не надавала своєї згоди на виписку дитини із квартири, про що виклала в своїй письмовій заяві від 08.08.2011 року на ім'я голови ЖБК «Спутник-3» (а.с.14, 22).

Отже, вирішуючи питання щодо обґрунтованості пред'явлених до відповідача ОСОБА_4 позовних вимог, суд зазначає наступне.

Про здійснення права власності йдеться у ст. ст. 316, 319 ЦК України, згідно з якими особа здійснює своє право на майно: а) відповідно до закону; б) за своєю волею; в) незалежно від волі іншої особи; г) на власний розсуд; д) шляхом реалізації правомочностей власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном; е) вчиняючи щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, зокрема; є) використовуючи своє майно для підприємницької діяльності (ст. 320 ЦК України).

Загальними гарантіями здійснення права власності є забезпечення всім власникам рівних умов здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини та приписи викладених правових норм, суд уважає, що відповідач ОСОБА_4, здійснюючи відчуження у квітні 2012 року належної йому квартири, фактично не порушив прав неповнолітньої дочки ОСОБА_8, місцем проживання якої з 2006 року було зареєстроване місце проживання її матері - позивача ОСОБА_1, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6, 7).

Більш того, з урахуванням цих обставин суд зауважує, що відсутність неповнолітньої ОСОБА_8 в належній відповідачу ОСОБА_4 квартирі без поважних причин біля шести років фактично вказує на те, що остання втратила право користування квартирою, що передбачено положеннями ст. 405 ЦК України.

Разом з тим, при розгляді справи №6 - 2940 цс 15 Верховний Суд України 21 січня 2016 року в своїй постанові зробив правовий висновок, відповідно до якого, норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків, є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Зокрема, Верховний Суд України зазначив, що при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Під час розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину, і має бути встановлено не лише наявність підстав для його недійсності, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Також суд зауважує, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (п. 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (п. 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Михайленко проти України (п. 32)) визначив, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

При цьому суд уважає неналежним доказом факту прописки у 2001 році неповнолітньої ОСОБА_8 в належній відповідачеві ОСОБА_4 квартирі лише вищевказану виписку з будинкової книги ЖБК «Спутник-3», в якій відомості про дитину дописані напроти відомостей про її матір - позивача ОСОБА_1 (а.с.14).

Не підтверджують цього факту і показання свідка ОСОБА_15 про те, що на підставі її «дописування» відомостей про дитину напроти відомостей про її матір дитина вважалась зареєстрованою в квартирі, оскільки як з боку цього свідка, так і з боку сторони позивача не було надано посилань на процесуальний документ, згідно положень якого здійснювалась реєстрація малолітньої діти тини саме в такий спосіб.

При цьому суд бере до уваги довідку від голови ЖБК «Спутник-3», згідно якої в належній відповідачеві ОСОБА_4 квартирі станом на 2012 рік ніяких осіб, окрім нього, не було прописано, а також тотожні відомості, викладені в пояснювальній записці головою ЖБК «Спутник-3» ОСОБА_16 (а.с.18, 35).

Підтверджують ці обставини і показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_12, а також показання нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контора Тімошиної О.В.

Разом з тим, згідно відповіді від 07.11.2016 року, отриманої від відділу адресно-довідкової роботи, на цей час неповнолітня ОСОБА_8 отримала паспорт без реєстрації місця проживання (а.с.247).

Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість уточнених позовних вимог, а тому про відмову в їх задоволенні.

Керуючись ст. ст. 15, 29, 316, 319, 320, 405 ЦК України, ст. 160 СК України, ст. ст. 5, 6, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні уточненого позову ОСОБА_1, яка є законним представником ОСОБА_8, до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу, ОСОБА_6, Друга Криворізька державна нотаріальна контора, -

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Попов.