АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/1459/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1378/17Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.

суддів : Кривчун Т.О., Дряниці Ю.В.

при секретарі Рибак О.О.

за участі представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача Хорольського початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу - Клепач Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 березня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до Відділу культури і туризму Хорольської районної державної адмінстрації та Хорольського початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з Відділу культури і туризму Хорольської районної державної адміністрації на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17582 грн. 28 коп. за період з 21 вересня 2012 року по день фактичного повного розрахунку 29 квітня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона з 20.04.2007 року по 21.09.2012 року працювала в Хорольському початковому спеціалізованому мистецькому навчальному закладі на посаді викладача з хореографії. При звільненні їй не було виплачено заробітну плату, що підтверджується актами перевірок контролюючих органів та висновками судів. Остаточно кошти при звільненні були перераховані на її банківський рахунок 29 квітня 2013 року, що вказує на порушення роботодавцем положень ст. 116 КЗпП України під час її звільнення.

До суду першої інстанції представниками позивача було подано заяву про поновлення строку звернення до суду, у зв'язку із пропуском його з поважних причин.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_6 - ОСОБА_2, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апелянтом оскаржується виключно висновок місцевого суду про відсутність поважних причин пропуску ОСОБА_6 строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав, а тому в іншій частині рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 березня 2017 року апеляційним судом не переглядається.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 20.04.2007 року по 21.09.2012 року ОСОБА_6 працювала в Хорольському початковому спеціалізованому мистецькому навчальному закладі (дитячій музичній школі) на посаді викладача з хореографії.

ОСОБА_6 звільнена відповідно до поданої нею на адресу адміністрації освітнього закладу заяви про звільнення з посади за власним бажанням, що підтверджується наказом про звільнення від 21 вересня 2012 року № 35.

Відповідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2015 року та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2015 року, які набрали законної сили, в ході розгляду цивільної справи № 548/1066/15-ц за позовом ОСОБА_6 до Відділу культури і туризму Хорольської районної державної адміністрації та Хорольського початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу встановлено, що повний розрахунок із позивачкою у з'вязку із її звільненням було проведено лише 29 квітня 2013 року.

Викладене вказує на те, що при звільненні ОСОБА_6 з Хорольського початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу Відділом культури та туризму Хорольської районної державної адміністрації було порушено положення статті 116 КЗпП України.

Статтею 233 Кодексу законів про працю України визначено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Згідно частини 1 даної статті працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що нею пропущено визначений законодавством тримісячний строк для звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору, а наведені нею підстави для його пропуску не є поважними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду. Аналогічні доводи були викладені в заяві представника ОСОБА_6 - ОСОБА_2 про поновлення строку (а.с. 123-124), що була подана до суду першої інстанції.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_6, поданої у вересні 2016 року, вона обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 29 квітня 2013 року її представник ОСОБА_7, отримавши листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Полтавській області, встановила факт прострочення розрахунку із нею під час звільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апелянтом не надано доказів того, що ОСОБА_6 до червня-вересня 2016 року не була обізнана про несвоєчасний розрахунок із нею у зв'язку із звільненням.

Окрім того, посилаючись на неналежний розрахунок із нею, ОСОБА_6 у квітні 2015 року звернулась до суду із позовом до Відділу культури і туризму Хорольської районної державної адмінстрації та Хорольського початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу.

Викладене вказує на те, що вже у квітні 2015 року ОСОБА_6 була обізнана про порушення її прав на належний розрахунок під час звільнення.

Посилання апелянта на те, що тримісячний строк звернення до суду із вказаним позовом мав би розраховуватися з 23 березня 2017 року (днем отримання довідки про середній заробіток позивача), не заслуговують на увагу, оскільки законодавство визначає початок розрахунку строку звернення до суду з дня коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а не з дня отримання письмових доказів такого порушення.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_6 проживає у Канаді, а тому не могла своєчасно захистити свої права та інтереси не вказують на поважність пропуску строку звернення до суду, оскільки апелянтом не надано доказів того, що позивач була позбавлена можливості перетину кордону з Україною, або здійснювати судовий захист своїх прав та інтересів через представника, як це здійснено нею в межах даного судового провадження.

Окрім того, у квітні-травні 2015 року ОСОБА_6 перебувала в Україні, посвідчувала довіреність на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 100), зверталась до Хорольського початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу із заявами про надання довідок про нараховані їй доходи. При цьому, правом на захист своїх прав та інтересів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вона не скористалась.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, апелянтом наведено не було.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: --//-- О.Ю. Кузнєцова

Судді --//-- Т.О. Кривчун

--//-- Ю.В. Дряниця

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: О.Ю. Кузнєцова