Номер провадження: 22-ц/785/3347/17
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 січня 2017 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову про відкриття виконавчого провадження,

встановила:

08 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила суд вважати строк для звернення зі скаргою таким, що відповідає приписам частини першої статті 385 ЦПК, допустити скаргу до розгляду, відкрити провадження; постановити ухвалу, якою визнати постанову старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Єрусланової О.О. від 22.09.2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП №52333130 неправомірною; зобов'язати старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Єрусланову О.О. скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, у відкритті виконавчого провадження за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - відмовити.

Свої вимоги мотивувала тим, що 22 вересня 2016 року старший державний виконавець Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Єрусланова О.О., на підставі виконавчого напису, вчиненого 03 січня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Н.А. Іллічовою, винесла постанову про відкриття виконавчого провадження.

Оскаржувана постанова надійшла скаржнику поштою 27.10.2016 року, супровідний лист виконавчої служби датований 22.09.2016 року за вихідним №03-21235.

Виконавчий напис вчинено нотаріусом 03.01.2009 року на підставі звернення банку та для задоволення вимог банку у сумі заборгованості ОСОБА_3 перед ЗАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-507/049/2008 від 26 червня 2008 року у сумі 146 813 доларів США і 10 центів та 2078 грн. 16 коп.

Також вказала, що стягувачем в оскаржуваній постанові зазначено товариство «ОТП Факторинг Україна».

Посилаючись на те, що старший державний виконавець Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Єрусланова О.О., в порушення приписів п.2 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52333130 після спливу строків пред'явлення виконавчих документів до виконання, просила її вимоги задовольнити.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 січня 2017 року зазначена скарга ОСОБА_3 була задоволена у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Овідіопольський РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області ставить питання про скасування даної ухвали суду із постановленням нової про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем відкрите виконавче провадження з пропуском річного строку пред'явлення виконавчого документу до виконання з моменту його видачі, а тому постанова старшого державного виконавця Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Єрусланової Б.Ю. від 22.09.2016 року визнана неправомірною.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно відміток у виконавчому документі, дати завершення виконавчих проваджень по даній цивільній справі були наступними: 04.03.2010 року, 21.02.2012 року, 07.12.2012 року, 03.12.2015 року.

Як було зазначено вище, оскаржуване виконавче провадження було відкрите 22.09.2016 року, тобто менше ніж через рік після останнього завершення виконавчого провадження - 03.12.2015 року.

За містом п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред'явлення виконавчого напису нотаріуса для виконання встановлюється в один рік.

У відповідності до ст. 23 вказаного Закону строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Таким чином, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання розпочав свій перебіг спочатку з 03.12.2015 року і мав закінчуватись 03.12.2016 року.

Тобто, з урахуванням переривання строку пред'явлення виконавчого документу, річний термін пред'явлення його до виконання не сплив.

З огляду на викладене, та у відповідності до вимог ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ, відкрити виконавче провадження та винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

З цих підстав, та враховуючи, що 22.09.2016 року старшим державним виконавцем Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Єруслановою Б.Ю. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 52333130 за виконавчим написом № 3 від 03.01.2019 року Приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», то підстав для визнання неправомірною постанови про відкриття вказаного виконавчого провадження, матеріали справи не містять.

При цьому колегія суддів враховує, що виконавчий документ відповідає вимогам ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», на виконанні в органах ДВС перебуває в п'ятий раз, однак судове рішення до цього часу не виконано, чим порушуються вимоги ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.9 ч.1 ст.129 Конституції України та ст.14 ЦПК України.

Що стосується посилання боржника ОСОБА_3 на те, що згідно виконавчого документу та поданої заяви стягувачем є ПАТ «ОТП Банк». Однак, при реєстрації виконавчого документу та формуванні постанови про відкриття виконавчого провадження в графі «стягувач» зазначено ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що не відповідає виконавчому документу, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, дійсно за виконавчим провадженням стягувачем є ПАТ «ОТП Банк», однак у постанові про відкриття виконавчого провадження стягувачем помилково зазначено ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з того, що із заявою про відкриття виконавчого провадження звернулось саме ПАТ «ОТП Банк», а не ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с. 15).

Крім того, 22.11.2016 року відповідно до вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII заступником начальника Овідіопольського РА ДВС ГТУЮ в Одеській області Захаровою Б.Ю. було винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, якою внесено виправлення до постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.09.2016 року, та виправлено стягувача з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ПАТ «ОТП Банк» (а.с.20). Постанова надіслана сторонам виконавчого провадження.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, ухвалу постановлено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Так, за змістом до п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Що стосується судового збору, який сплачений апелянтом за подання апеляційної скарги у сумі 1378 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до роз'яснень, викладених у пунктах 4, 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, наведений у пунктах 1, 4 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI «Про судовий збір» перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, за своїм змістом є вичерпним. Отже, справляння судового збору з інших позовних заяв (заяв, скарг), що подаються до суду, не зазначених у частині другій статті 4 Закону 3674-VI, не передбачено, наприклад, за подання скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

З огляду на викладене, апелянт був звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, а тому суд апеляційної інстанції не зобов'язував його сплатити вказаний судовий збір.

Таким чином сплачений апелянтом судовий збір у сумі 1378 грн. підлягає поверненню апелянту у встановленому законом порядку на підставі його заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 січня 2017 року скасувати і постановити нову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко