Справа № 350/1317/16-ц
Провадження № 22-ц/779/871/2017
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Мелінишин Г.П.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа опікунська рада Рожнятівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рожнятівського районного суду від 04 квітня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

24 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позивач вказала, що 15.11.2014 року вона зареєструвала з ОСОБА_3 шлюб від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги мотивувала тим, що на протязі останніх двох років сімейні стосунки з відповідачем погіршилися, що призводить до постійних суперечок та застосування до неї фізичної сили з боку ОСОБА_3

Стосунки, що склалися між ними вкрай негативно впливають на психічний стан сина.

Оскільки шлюб носить формальний характер, позивач просила постановити рішення яким шлюб розірвати, а неповнолітнього сина залишити на проживанні з нею.

02 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 з ним.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з червня 2016 року проживає з сином у будинковолодінні своїх батьків, має роботу, самостійний дохід та постійне місце проживання, що дає змогу для виховання та всебічного розвитку свого сина. Дитина повністю забезпечена всім необхідним для свого розвитку та проживання.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 04 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрований 15 листопада 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Київ, актовий запис №3015 - розірвано.

Неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживанні з матір'ю.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа опікунська рада Рожнятівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції виходив із того, що згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської РДА від 15.12.2016 року орган опіки та піклування вважає за доцільне залишити малолітнього сина на проживання з матір»ю та що мати дитини довела суду ту обставину, що ОСОБА_3 не дає їй можливості спілкуватися з дитиною, а також виховує дитину в дусі ненависті до неї, як до матері що на думку суду є неприпустимим та порушує її право на виховання, спілкування, піклування про дитину, а поведінка батька принижує роль матері в житті дитини та може негативно відбиватися на психологічному та фізичному розвитку малолітнього.

Однак з таким висновком суду, на думку апелянта, погодитись не можна, оскільки суд не взяв до уваги подані ним докази, зокрема те, що з 17 червня 2016 року їхня дитина проживає з ним, перебуває на його утриманні і вихованні, дитина здорова, отримала всі необхідні прививки.

Мати дитини ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, що підтверджується листом Обухівської ЦРЛ, постійно уникає зустрічі з дитиною, що підтверджується смс переписками.

Наданим аудіо записом телефонних розмов з ОСОБА_2 підтверджено, що вона не бажає бачитись із сином та висловилась за те, щоб дитина проживала з ним.

Згідно актів обстеження житлово-побутових умов Рожнятівської РДА від 07.07.2016, 31.08.2016, 18.10.2016 підтверджено, що ОСОБА_3, як батько дитини, створив належні умови для проживання свого сина ОСОБА_5, веде здоровий спосіб життя, має роботу, самостійний дохід та постійне місце проживання.

Надані докази, на думку апелянта підтверджують обгрунтованість заявлених ним вимог щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_4 з ним.

Апелянт просив рішення суду скасувати в частині визначення місця проживання дитини та ухвалити в цій частині нове рішення, яким залишити неповнолітнього сина на вихованні батька.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість позовних вимог.

Заступник начальника служби у справах дітей Рожнятівської районної державної адміністрації направив на адресу суду пояснення в якому підтримав висновок органу опіки та піклування від 21.12.2016 року та просив розглядати справу у відсутності представника служби у справах дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з листопада 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 та просила залишити неповнолітнього сина ОСОБА_4 на проживанні з нею.

В грудні 2016 року ОСОБА_3 пред»явив позов про визначення місця проживання неповнолітнього сина після розлучення з ним.

Відповідно до положень ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, то згідно ч.1ст. 161 СК України, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до положень принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (хiv) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам в справі в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_2 та відсутність правових підстав для розлучення дитини зі своєю матір'ю.

Відповідно до положень ч.4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, згідно висновку органу опіки та піклування Рожнятівської РДА від 21.12.2016 року вирішуючи питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, орган опіки та піклування визнав за доцільне залишити малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 на проживання з матір»ю.

Комісією при прийнятті рішення взято до уваги відомості щодо обстеження умов проживання обох батьків дитини, в результаті яких встановлено, що ОСОБА_3 разом із сином та своїм батьком проживають в с. Креховичі в житловому будинку, що належить батькам, умови проживання задовільні. ОСОБА_2 та син зареєстровані в АДРЕСА_1, яка належить її батьку, де є всі необхідні умови для проживання.

Встановлено, що ОСОБА_2 проходить військову службу в Інституті спеціального зв»язку та захисту інформації Національного технічного університету, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. На обліку в нарколога та психіатра не перебуває.

ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно, однак відповідно до інформації наданої Рожнятівським відділом поліції притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 296 ч.1 КК України, а також йому повідомлено про підозру за ст. 146 ч.2 КК України (незаконне позбавлення волі або викрадення людини) та обрано міру запобіжного заходу у вигляді застави.

Встановлено, що 15 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мав місце конфлікт, в результаті чого ОСОБА_3 забрав малолітнього ОСОБА_5 та переїхав з м. Обухів проживати в с. Креховичі до своїх батьків.

З приводу неправомірних дій ОСОБА_8 по вивезенню малолітнього сина ОСОБА_4 з місця постійного проживання в м. Брошнів - Осада, а також щодо чинення ним перешкод в спілкуванні матері з дитиною - ОСОБА_2 зверталася в службу у справах дітей Рожнятівського району та до уповноваженого Президента України з прав дитини.

Однак, не зважаючи на неодноразові звернення ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не повертає дитину та продовжує чинити перешкоди у спілкуванні матері з дитиною.

18.10.2010 року Рожнятівською районною державною адміністрацією було створено комісію для організації зустрічі матері з дитиною, в яку входили заступник голови Рожнятівської РДА, працівники служби у справах дітей, голова Креховицької сільської ради та представник поліції, однак ОСОБА_3 не дозволив матері побачитись з дитиною.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що комісія з питань захисту прав дитини, враховуючи рівність прав та обов»язків батька та матері щодо дитини, керуючись виключно інтересами дитини дійшла правильного висновку про те, що малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір»ю. Це пов»язано із особливою роллю матері як породіллі та годувальниці, а також пов»язаним із цим особливим біологічним і психологічним зв»язком її з дитиною.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував ряд обставин, а саме те, що з 17 червня 2016 року син ОСОБА_4 проживає з ним, перебуває на його утриманні і вихованні - не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 після чергового конфлікту з ОСОБА_2 без згоди останньої забрав дитину та самовільно вивіз його на проживання до свого батька в с. Креховичі, чинив ОСОБА_2 перешкоди у зустрічах з сином.

Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, в матеріалах справи наявна інформація Обухівської центральної районної лікарні про те, що 15.06.2016 року проводився медичний огляд та було виявлено алкогольне сп»яніння ОСОБА_2 2,1%; 2,3%, разом з тим зазначена обставина не дає підстав для висновку про зловживання нею спиртними напоями.

Як за місцем проживання так і за місцем проходження служби ОСОБА_2 характеризується позитивно (а.с. 110,133).

Не знайшли свого підтвердження посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 сама уникає зустрічі з сином та не заперечувала щоб син залишався проживати з ним, оскільки зібраними по справі доказами встановлено, що ОСОБА_2 вживала заходів для повернення сина, однак ОСОБА_3 чинив їй перешкоди як у зустрічах із сином так і його поверненні.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 04 квітня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

Г.П. Мелінишин