Дата документу "14" квітня 2017 р.
Справа № 320/2557/17-ц
УХВАЛА

14 квітня 2017 року м. Мелітополь

Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Редько О. В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зняття арешту з майна, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зняття арешту з майна.

За правилом ч. 1ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить звільнити належне йому майно з під арешту, у зв'язку з відсутністю заборгованості.

Відповідно до ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування (п.6 ч.2ст.119 ЦПК). Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом (ч.4ст.119 ЦПК).

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені випадки зняття арешту з майна боржника.

Однак, з наданих позивачем матеріалів не вбачається доказів того, коли накладався арешт в межах виконавчого провадження; чи звертався заявник з відповідною заявою до виконавчої служби про зняття арешту, якщо арешт було накладено виконавчою службою; чи отримано заявником відмову від державного виконавця про зняття арешту.

В порушення вимог ст.ст. 119 - 120 ЦПК України позивач не виклав обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, звертаючись із позовною заявою до суду не зазначив, докази, що підтверджують кожну обставину, якими обґрунтовує свої вимоги, зокрема щодо звернення до державного виконавця з вимогою про скасування арешту.

Також суд розяснює, що клопотання ж про зняття арешту розглядається судом тільки у межах цивільної справи в якій такий арешт накладався. Якщо арешт накладався державною виконавчою службою в межах ЗУ «Про виконавче провадження», то подається скарга на дії держаного виконавця про скасування арешту, накладеного виконавчою службою..

Суд звертає увагу не те, щост.383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи мають право звернутися до суду із скаргою.

Також суд звертає увагу на те, що, якщо порушені заявником питання про звільнення майна з-під арешту є спором, то вирішувати таке спірне питання необхідно в позовному провадженні, шляхом подачі до компетентного суду позову про звільнення майна з-під арешту, а не у спосіб подачі до суду скарги в порядку правил ст. 383 ЦПК України. Відповідачем в такій категорії справ є особа, в інтересах якої накладено арешт, а не відділ ДВС.

Крім того, у пункті 3 листа ВССУ від 25.09.2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» вказано, що без наведення доводів з посиланням на відповідні докази розглянути заяву, яку подано в порядку виконання судових рішень, неможливо, суди повинні застосувати положення статей 119,121 ЦПК у контексті відповідної норми глави VI ЦПК України аналогічно до п. 13 постанови ВССУ № 6.

При цьому позивач не вказує підстави неможливості зняття арешту з майна безпосередньо державним виконавцем, тобто, встановити чи фактично позивач звертається з позовною заявою до суду або оскаржує дії державного виконавця під час виконання судового рішення, що в залежності від звернення відноситься до компетенції адміністративних судів або розглядається в порядку, передбаченому ст.383 ЦПК України, не можливо.

Якщо ж заявник оспорює дії державного виконавця, якими порушені його права і неправомірно не був знятий арешт з його майна державним виконавцем в порядку Закону України «Про виконавче провадження», то тоді слід подати адміністративний позов на дії державного виконавця і визначитися з тим, які дії, рішення він просить визнати неправомірними і якими шляхами слід відновити порушені права.

В разі, якщо заявник в порядку ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» подає позов про звільнення майна з-під арешту, то тоді слід мати на увазі, що відповідачем по справі є стягувач за виконавчим документом, за яким накладений арешт та боржник за цим виконавчим документом, а ВДВС залучається в якості третьої особи.

Таким чином, позивачу необхідно визначитись з способом захисту своїх прав, конкретизувати свої вимоги та обґрунтувати зміст заяви, надати суду відповідні докази в обґрунтування своїх вимог.

Згідно ч.1ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позову без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення недоліків.

Керуючисьст.ст.119, 121 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зняття арешту з майна залишити без руху, надавши позивачу дводенний строк для усунення недоліків, з дня отримання копії цієї ухвали, інакше заява буде вважатися не поданою та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_2