Справа № 443/971/17 Провадження № 2/443/771/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" грудня 2017 р. Жидачівський районний суд Львівської області в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря Башта Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. Руданського,22 (колишня вул. Чернишевського) у смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2, який помер 24 лютого 2016 року. Свої вимоги мотивує тим, що згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудамипо вул. Шевченка,45 в с.Володимирці Жидачівського району Львівської області, належав колгоспному двору, головою якого був її батько ОСОБА_3. На випадок смерті батько склав заповіт, згідно якого все належне йому на день смерті майно заповів ОСОБА_4. Після смерті батька вона звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про праву на спадщину на спадковий житловий будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.Тому позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на спадкове майно.

Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю. Просить позов задовольнити.

Відповідачкаподала заяву про слухання справи у його відсутності , позов визнає в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року,Законом України "Про власність",Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII"Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105"Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року,Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Так, згвдно будівельного паспорту на забудову земельної ділянки та акту виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель від 12 березня 1983 року, ОСОБА_2 був забудовником житлового будинку № 22 по вул. Руданського у смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області.

Довідкою за № 1031 від 22 серпня 2017 року, виданої Гніздичівською селищною радою Жидачівського району Львівської області стверджено, що при переіменуванні вулиць та уточнення адресного господарства в смт. Гніздичів житловому будинку Кузишин Ганни Станіславівни вул. Чернишевського, 22 присвоєно поштову адресу вул. Руданського, 22 смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області (рішення 111сесії ХХ1 скликання від 26.10.1990 року).

Відповідно до копії технічного паспорту від 26 вересня 2017 р., серія АЕ №003392, який виданий ФОП ОСОБА_5, загальна площа житлового будинку по вул. Руданського, 22, у смт. Гніздичів Жидачівського району становить 164,4 кв. м, житлова 81,3 кв. м; допоміжна 83,1 кв. м. Інвентаризаційна вартість будинку становить 335210 грн., рік побудови 1983 р.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ № 419490 від 24 лютого 2016 року, ОСОБА_2 помер 24 лютого 2016 року у смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2.

Син спадкодавця ОСОБА_6 як спадкоємець першої черги після смерті батька відмовився від своїх спадкових прав.

Відтак позивачка являється єдиною спадкоємицею першої черги по закону після смерті свого чоловіка, яка спадщину прийняла.

Постановою нотаріуса № 427/02-31 від 17.08.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований по вул. Руданського,22 в смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

За ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина 1 ст.1266 ЦК України передбачає, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Як зазначено у ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Таким чином, обставин, які вказували б на те, що спадкодавець ОСОБА_2 при житті набув або володів житловим будинком з господарськими спорудами по вул. Руданського, 22, у смт. Гніздичів Жидачівського району неправомірно, або ж на вказане майно окрім позивачки, яка в передбачений законом спосіб прийняла спадщину чи з інших підстав, претендують інші особи, в суді не встановлено.

Позивач, як дружина спадкодавця, прийняла спадщину, оскільки постійно проживаючи з спадкодавцем у встановлений ст.1270 ЦК України не заявила про відмову від неї, надалі проживає у цьому будинку, тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 316, 328, 1223, 1261, 1266, 1268-1270 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати за ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок загальною площею 164,4 кв.м. та господарські будівлі і споруди, які розташовані по вул. Руданського, 22 смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області в порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_2, який помер 24 лютого 2016 року

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

СУДДЯ