Справа № 639/8068/16-ц
Провадження № 2/639/1003/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С.М.,

при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів,

встановив:

В провадженні суду знаходиться вищевказана цивільна справа.

Представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд прийняти рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до вирішення справи по суті та винесення рішення по даній справі, посилаючись на те, що сторона позивача володіє інформацією щодо можливого перетину державного кордону України відповідачем.

У звязку з чим, позивач через свого представника вважає за необхідне звернутись з заявою про забезпечення позову з метою запобігання відсутності відповідача у межах досяжності суду, що може ускладнити або навіть зробити неможливим винесення рішення по даній справі.

Представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 08.12.2014, у судовому засіданні заяву про забезпечення позову підтримав.

Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи позивач, відповідач та представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання юридичних послуг № 20/01 від 20.01.2015, у судове засідання не з'явилися, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов, серед іншого, забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦПК України, у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" (Зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 2 від 12.06.2009) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 Верховний Суд України звертає увагу на тому, що пунктом 8 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII передбачено можливість обмеження виїзду з України громадян, щодо яких подано цивільний позов до суду, до закінчення провадження у справі. При розгляді цивільних справ мають місце випадки, коли суди ототожнювали питання тимчасового обмеження боржників у праві виїзду за межі України із видами забезпечення позову, не беручи до уваги, що повноваження судів першої інстанції при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваженнями щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Таким чином, вказаний в заяві вид забезпечення позову порушує права відповідача, принцип верховенства права та вимоги щодо вирішення справи судом, оскільки він не передбачений цивільним процесуальним законодавством України та у суду відсутні повноваження щодо його застосування. Зазначене дає підстави суду відмовити представнику позивача у задоволенні необґрунтованої заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151, 153 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", Узагальненням судової практики Верховного Суду України від 01.02.2013 щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.М.Гаврилюк