Провадження № 2/752/460/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
08 травня 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Мирошниченко О.В.
при секретарі Мархотко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП факторинг Україна» та Бондар І.М., приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ,-
У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОТП факторинг Україна», в якому просив визнати виконавчий напису від 05 липня 2013 року вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., який зареєстрований в реєстрі за № 4319, про звернення застави стягнення на нерухоме майно легковий автомобіль Acura MDX, реєстраційний № НОМЕР_1, рік випуску - 2007, колір чорний, НОМЕР_2, тип легковий універсал, що належить ОСОБА_1, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування зазначає про те, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 05.07.2013 року було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №4319, яким було звернуто стягнення на рухоме майно, а саме: легковий автомобіль марки Acura MDX, реєстраційний № НОМЕР_1, рік випуску - 2007, колір чорний, НОМЕР_2, тип легковий універсал, що належить ОСОБА_1. Позивач вважає, що приватним нотаріусом без достатніх підстав було вчинено виконавчий напис, оскільки він порушив вимоги частини 1 статті 590 Цивільного кодексу України, якою передбачено що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 6 статті 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.
Представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача ТОВ «ОТП факторинг Україна», позовні вимоги заперечив, зазначивши що виконавчий напис вчинено нотаріусом у законом встановленому порядку, на підставі відповідних матеріалів про безспірність заборгованості, в останнє судове засідання не з'явився з невідомих суду причин хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, наслідки неявки.
Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з'явилась, подала до суду заперечення, в якому просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши про наявність усіх необхідних, встановлених законодавством підстав для вчинення виконавчого напису та усіх без виключення обов'язкових реквізитів виконавчого напису.
На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи.
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд дійшов до наступного.
13 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» в особі відділення «Осокорки» ЗАЬТ «ОТП Банк» в м.Києві ( ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № CL -013/363/2007, згідно з яким йому надався кредит у розмірі 73 080 доларів США строком до 13 грудня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між сторонами 13 грудня 2007 року укладено договір застави № PCL-013-363/2007 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстраційним номером 8398, предметом застави легковий автомобіль марки Acura MDX, реєстраційний № НОМЕР_1, рік випуску - 2007, колір чорний, НОМЕР_2, тип легковий універсал, що належить ОСОБА_1
05 липня 2013 року ЗАТ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі застави автотранспортного засобу № PCL-013-363/2007 від 13.12.2007 року.
05 липня 2013 року приватним нотаріусам Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером № 4319 за яким звернено стягнення на автомобіль марки Acura MDX, реєстраційний № НОМЕР_1, рік випуску - 2007, колір чорний, НОМЕР_2, тип легковий універсал, що належить ОСОБА_1
12 жовтня 2015 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 4319 від 05.07.2013 року, заступником начальника відділу державної виконавчої служби Буського районного управління ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження № 48991639 про звернення стягнення на автомобіль марки Acura MDX, реєстраційний № НОМЕР_1, рік випуску - 2007, колір чорний, НОМЕР_2, тип легковий універсал, що належить ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
Згідно з Законом України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.
Відповідно статті 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовного рухомого майна.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», чинного з 1 січня 2004 року, цей закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Предметом укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу є автомобіль.
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна, положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
За п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких є і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Слід зазначити, що дані положення в вищезазначеному Законі набрали чинності після внесення змін до Закону на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011 р.
Проте в прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначається, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.
Кредитний договір CL -013/363/2007 укладений 13 грудня 2007 року, а похідний від нього Договір застави транспортного засобу № PCL-013-363/2007 - 13 березня 2007 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг». Таким чином, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса статтею 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору та договору застави, не передбачено.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.п.«б» ч.2 п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно п.286 Інструкції при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.
Водночас, з матеріалів справи не вбачається, що здійснюючи напис, нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи про видачу кредиту і здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед Банком, а також суми пені та відсотків, зазначені в написі, є безспірними.
З огляду на наведене, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст.88 ЗУ «Про нотаріат», п.284 Інструкції та підпункту «б»ч. 2 п.1 Переліку.
Згідно ст. 1 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" - цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно, до ч. 1 ст. цього Закону до забезпечувальних обтяжень належать застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору.
Частиною 1 ст. 590 Цивільного кодексу України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Частиною 1 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувану права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.
Таким чином, вищенаведеними нормами Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" не передбачено звернення стягнення на заставлене майно шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, оскільки таке звернення може бути вчинено лише на підставі рішення суду.
Окрім того, частинами 1, 3 розділу IX "Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який набрав чинності з січня 2004pоку, визначено, що законодавчі та інші нормативно - правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону.
Частина 6 ст. 20 Закону України "Про заставу" передбачає можливість вчинення виконавчого напису, якщо інше не встановлено законом. Але законом встановлено інше, а саме: ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом. Вказаний закон не передбачає такий позасудовий засіб звернення, як стягнення на підставі виконавчого напису.
Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та доведеністю їх належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі.
Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст.10,11,60, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 590 ЦК України, Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Законом України «Про нотаріат», суд , -
Позов - задовольнити.
Визнати виконавчий напис приватного нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 05 липня 2013 року вчинений, зареєстрований в реєстрі за №4319, яким звернуто стягнення на рухоме майно, а саме: легковий автомобіль марки Acura MDX, реєстраційний № НОМЕР_1, рік випуску - 2007, колір чорний, НОМЕР_2, тип легковий універсал, що належить ОСОБА_1 - таким, що не підлягає виконанню
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 487(чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя.