АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Ул»яновська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну часток у праві власності на будинок, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,-

В С Т А Н О В И Л А

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3про зміну часток у праві власності на будинок, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У мотивування вимог посилалася на те, що їй та відповідачу на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, належить житловий будинок на АДРЕСА_1, з господарськими будівлями та спорудами. Зокрема, їй належить 1/3 частина житлового будинку, ОСОБА_3 - 2/3 частин будинку.

Згідно висновку експерта від 14.11.2016 року, внаслідок самовільного будівництва приміщень колишніми власниками, нерухоме майно яке в подальшому було зареєстроване в БТІ, її частка збільшилась з 1/3 до 60/100 частин будинку, а частка відповідача-зменшилась до 40/100

Враховуючи наведене та з урахуванням уточнень просила суд:

- змінити належну їй частку у праві спільної часткової власності у будинку АДРЕСА_1 з 1/3 до 60/100;

- змінити частку відповідача з 2/3 на 40/100;

- виділити належну їй частку у праві спільної часткової власності у будинку, яка складається з приміщень: 2-1 тамбура пл. 3,0 кв.м., 2-2 кухні пл. 7,9 кв.м., 2-3 житлової пл. 11,8 кв.м., 2-4 коридору пл. 3,9 кв.м., 2-6 санвузла пл. 2,9 кв.м., 3-2 коридору пл. 10,9 кв.м., 3-3 кухні пл. 13,7 кв.м., 3-4 санвузла пл. 3,2 кв.м., 3-5 передпокою пл. 9,2 кв.м., 3-6 житлової пл. 11,1 кв.м., 3-7 житлової пл. 13,4 кв.м., 3-8 житлової пл. 29,6 кв.м., 3-11 житлової пл. 19,3 кв.м., загальною площею 139,9 кв.м., гараж «В» навіс «Л», 1/3 частки споруд №1-6, що становить 60/100 будинку;

- виділити відповідачу приміщення: 1-1 пл. 13,4 кв.м., 1-2 пл. 4,5 кв.м., 1-3 пл. 10,2 кв.м., 1-4 пл. 7,2 кв.м. 1-5 пл. 10,6 кв.м., 1-6 пл. 10,6 кв.м., 1-7 пл. 6,5 кв.м., 1-8 пл. 8,3 кв.м., 1-9 пл. 8,5 кв.м., 1-10 пл. 3,2 кв.м., 1-11 пл. 25,1 кв.м., загальною площею 107,5 кв.м., сарай «Б», ганок, 2/3 споруди №1-6;

- визнати за нею право власності на 60/100 частин будинку з господарськими будівлями та спорудами;

- за відповідачем визнати право власності на 40/60 частин будинку з господарськими будівлями та спорудами;

- право спільної часткової власності її на будинок припинити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну часток у праві власності на будинок, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначає, що поза увагою суду залишились вимоги щодо зміни часток у праві власності на будинок у зв'язку з проведенням добудови до належної їй частини будинку колишнім власником 1/3 будинку ОСОБА_4

Після прибудови частина будинку ОСОБА_5 стала складатися з 5- ти житлових кімнат площею 71,2 кв.м., корисною 118,5 кв.м.

Проти зведення прибудови співвласник будинку ОСОБА_6 не заперечувала, що вбачається із пояснень відповідача ОСОБА_3

Рішенням виконкому Ленінградської районної ради народних депутатів №69 від 09.02.1987 року дозволено ОСОБА_4 зареєструвати в Бюро технічної інвентаризації самочинно зведені прибудови.

За таких обставин частки учасників спільної часткової власності підлягають відповідній зміні.

Згідно з висновком експерта будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 14 листопада 2016 року арифметична частка належних їй приміщень складає 60/100. Арифметична частка належних ОСОБА_3 приміщень складає 40/100.

Відтак, у суду були законодавчі підстави для зміни часток співвласників у праві власності на будинок. Причому така зміна не передбачає сплати грошової компенсації співвласникові, частка якого зменшується, оскільки він отримує у власність фактично належну йому частку будинку згідно з правовстановлюючими документами.

За таких обставин права та інтереси відповідача не порушуються.

Між тим суд, не застосувавши до спірних правовідносин норми ст. 119 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, виходив із норм ст.364 Цивільного кодексу України, яка передбачає грошову компенсацію у разі зміни ідеальних часток співвласників в результаті виділу частки одного із них із спільної часткової власності.

Крім того, зміна часток у праві власності на будинок у зв'язку з прибудовою не тягне за собою зміну часток у праві власності на земельну ділянку.

ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення йому поштового відправлення 30.11.2017 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та її представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 27.10.1986 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7, які володіють правом особистої власності на житловий будинок у АДРЕСА_1, уклали договір, яким встановлено наступний порядок користування будинком: ОСОБА_4, яка володіє 1/3 частиною майна, в її користування переходять: коридор 3,2 кв.м., під літ. 2-4, жила кімната 20,7 кв.м. під літ. 2-5, ванна 3,6 кв.м. під літ. 2-6, кухня 8,7 кв.м. під літ. 3-5, жила кімната 11,4 кв.м під літ. 3-6, жила кімната 14,1 кв.м. під літ. 3-7, сарай під літ. «Б». ОСОБА_7, яка є власником 2/3 частин будинку, набуває право на користування: коридор 13,4 кв.м., під літ. 1-1, кухня 4,5 кв.м. під літ. 1-2, жила кімната 10,2 кв.м. під літ. 1-3, коридор 7,2 кв.м. під літ. 1-4, кухня 10,6 кв.м. під літ. 1-5, жила кімната 10,0 кв.м. під літ. 1-6, санітарний вузол 6,5 кв.м під літ. 1-7, жила кімната 8,3 кв.м. під літ. 1-8,жила кімната 8,5 кв.м. під літ. 1-9, кладова 3,» кв.м. під літ. 1-10, сарай під літ. «Г» і»Д». В будинку є самовільно збудовані ОСОБА_4 приміщення. Договір посвідчено державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 12-13).

01.09.2015 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 8).

ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_7, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.10.2007 року на 2/3 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно експлікації внутрішніх обмірів та розрахунків площ технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок від 05.11.2014 року, загальна площа приміщення складає 266,7 кв.м, житлова 164,7 кв.м. (а.с. 17-18).

Згідно Експлікації до плану садибного (індивідуального) житлового будинку, станом на 05.04.2016 року, складає: загальна площа 280,6 кв.м., житлова площа 147,3 кв.м. (а.с. 25).

Відповідно до технічного паспорту від 13.07.2017 року, загальна площа будинку становить 379,5 кв.м., житлова-216,7 кв.м. (а.с. 135-169).

У висновку експерта №16150 за результатами проведення будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 14.11.2016 року щодо визначення часток будинку співвласникам, розподілу будинку з виділенням приміщень визначено, що частка для першого співвласника, який володіє 1/3 частиною будинку, становить 60/100, для другого співвласника, що володіє 2/3 частинами будинку, частка становить 40/100. Зазначено варіант перепланування та переобладнання приміщень будинку (а.с. 27-43).

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції від 1 січня 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із застосуванням судом першої інстанції норм ЦК України в редакції від 1.01.2004 року, а не норм ЦК Української РСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Таким чином, як вірно зауважено судом першої інстанції, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 посилалася на те, що частка приміщень житлового будинку змінилась за рахунок прибудови приміщень колишнім власником, спадкоємцем якого є позивач, а тому її частка підлягає збільшенню.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Зазначена норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їхньої спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння й користування спільним майном. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою.

Згідно з частиною четвертою статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

Таким чином збільшення частки співвласника у праві спільної часткової власності можливе лише за сукупності певних умов, а саме в тому разі, якщо один із співвласників зробив поліпшення майна власним коштом, такі поліпшення не можна відокремити, й вони зроблені за згодою всіх співвласників.

Порушуючи питання про зміну розміру часток у праві спільної часткової власності, та визнання за нею права власності на 60/100 частин позивач виходила з того, що вона є власником приміщень, які перейшли у користування її спадкодавця ОСОБА_4 за Договором користування, укладеним між ОСОБА_4 та другим співвласником ОСОБА_6 27 жовтня 1986 року.

Ці дані покладені в основу Висновку експерта №16150 за результатами проведення будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 14.11.2016 року щодо визначення часток будинку співвласникам, розподілу будинку з виділенням приміщень визначено, що частка для першого співвласника, який володіє 1/3 частиною будинку, становить 60/100, для другого співвласника, що володіє 2/3 частинами будинку, частка становить 40/100. Зазначено варіант перепланування та переобладнання приміщень будинку на підставі цих даних (а.с. 27-43).

Ураховуючи наведене суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні вимоги про зміну розміру часток співвласників спірного будинку, оскільки позивач не довела суду наявність у неї права власності на 60/100 часток.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про виділ частки в спільній частковій власності, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності, суд першої інстанції вірно керувався наступним.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Разом з тим, як вірно зауважено судом першої інстанції, висновок будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження не містить технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані приміщення та оцінки кожного приміщення та споруди, що пропонується для виділу, що унеможливлює перевірку відповідності розміру частки позивача у спільній власності до тієї, яка фактично виділяється. Крім того, з висновку вбачається, що дослідження проводилось при обстеженні об'єкту 1/3 частини та технічного паспорту на будинок. Частка відповідача не обстежувалась, дослідження об'єкту здійснювалось без участі відповідача, з результатами висновку останній не погоджується.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог про збільшення частки позивача, що призведе до зменшення частки відповідача, можливе лише в разі присудження грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшиться. Проте, позивач дану вимогу не заявляв, а зміна часток, без виплати грошової компенсації та згоди на таку виплату, значно порушить права відповідача, що є недопустимим та таким, що порушує право відповідача як власника майна, належного на правовій підставі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з рішенням суду про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки суд розглянув справу в межах заявлених ОСОБА_2 вимог і на підставі наданих доказів як того вимагає закон.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Всі ці доводи були предметом дослідження суду першої інстанції.

Суд з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2017 року.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва