Справа 431/2390/17ц
Провадження 2/431/899/17
14 грудня 2017 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді - Березка О.М.,
при секретарі - Кобиляр О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з Обмеженою відповідальністю «Крамор Стюарт Україна» про захист прав споживача.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Крамор Стюарт Україна» про захист прав споживача. 28.08.2017 позивач надав до суду уточнену позовну заяву в якій зазначив, що 07 грудня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крамор Стюарт Україна» (далі Відповідач) було укладено договір Доручення № 0060 (далі- Договір), згідно якого предметом Договору є вчинення дій направлених на придбання автомобіля RenaultDuster. Спірний договір укладався позивачем з метою набуття права власності на автомобіль для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю, тому позивач вважає, що на правовідносини між сторонами поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». В мережі інтернет позивач знайшов оголошення про продаж автомобіля, розміщене від імені компанії Відповідача. Позивач зателефонував за вказаним телефоном і йому пояснили що дійсно такий транспортний засіб є в наявності. Позивач приїхав до офісу компанії Відповідача в місті Павлограді Дніпропетровської області, де працівниця пояснила що він повинен спочатку сплатити передоплату (аванс) за автомобіль в сумі 50 000 (пятидесяти тисяч) гривень шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Відповідача і після цього буде укладено договір купівлі- продажу. В той же день позивач на рахунок, наданий йому офісі Відповідача сплатив 50 000 грн. Позивачем було підписано договір, примірник якого йому видали на руки. Повернувшись додому та уважно перечитав Договір позивач зрозумів, що був ошуканий. Так, жоден представник відповідача в м. Павлограді не пояснив позивачеві дійсного призначення платежу в 50 000 грн, який виявився Винагородою відповідача тобто винагородою за організаційні заходи, повязані з підготовкою, перевіркою, розглядом, можливим укладенням договору, а також з пошуком автомобіля, який він хотів придбати RenaultDuster. Зі слів представниці компанії позивач зрозумів що 50 000 грн це є часткова оплата вартості транспортного засобу (до того ж указівка в призначенні платежу в рахунку на оплату). В самому Договорі передбачена винагорода за послуги щодо пошуку автомобіля та організаційні заходи з вірогідного оформлення договору поставки чи іншого договору купівлі автомобіля, однак позивач не мав можливості детально ознайомитись із великим і складним текстом Договору до його підписання так як представник відповідача не надавши достовірної інформації, завірила позивача в тому що всі істотні умови договору вона розяснила і спонукала підписати оспорюваний Договір швидко, мотивуючи це тим що на неї чекають інші особи, які бажають укласти такі саме договори. Таким чином, під час попередніх переговорів представники компанії ввели позивача в оману щодо умов виконання договірних зобовязань. Ні в день підписання договору, ні в подальшому до тепер, Відповідач так і не передав позивачеві автомобіль, який той бажав купити. Позивачеві стало зрозуміло після підписання і вивчення змісту договору, що сплачені кошти (50 000) грн повернути неможливо і розірвати договір також неможливо. Згідно п. 4.1. оспорюваного Договору передбачає можливість припинення Договору з боку Відповідача якщо ця компанія не змогла б купити машину, або позивач не зміг оплатити вартість автомобіля що купувався однак це виявилося б протягом тривалого часу. При цьому п. 4.2.1 Договору передбачає для позивача можливість відмови від договору протягом лише 3 днів з моменту укладання так щоб відповідач повернув би мені половину від 50 000 грн та інші кошти які б я сплатив. У будь якому іншому випадку сплачені 50 000 винагороди не повертаються за умовами оспорюваного Договору. Позивач вважає, що такі умови є порушенням його прав. Крім того, позивач вважає, що порушенням його прав є завищена ціна оскільки усно і дуже чітко його запевнили що він придбаває автомобіль RenaultDuster за 500 000 грн, однак пізніше він вичитав у договорі умову про можливість підвищення ціни автомобіля ще на 20 % - на розсуд відповідача і яка конкретна мала б бути сума -з тексту Договору не зрозуміло п.п. 1.3. 3.4 Договору. Крім того Відповідач так і не підібрав для позивача підходящій автомобіль.
Позивач та його представник в судове засідання не зявились. В заяві просили суд розглянути справу за відсутності позивача та його представника, в разі неявки відповідача прийняти заочне рішення.
Відповідач представник «Крамор Стюарт Україна» у судове засідання 14.12.2017 не зявився, про причини неявки до суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчать повідомлення про поштові відправлення.
Заперечення проти позову від відповідача не надходили, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України.
Згідно з ч.1ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно з ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Якщо положення договору визнано несправедливим, враховуючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.
Згідно ч.1ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частиною 1 ст. 220 даного кодексу визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року, яка згідно з ч.1ст. 360-7 ЦПК Українимає враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
(Згідно ст. 1008 Цивільного кодексу України, Довіритель або Повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною).
Як встановлено в судовому засіданні, 07.12.2016 між ОСОБА_1 та ТОВ «Крамор Стюарт Україна» було укладено договір доручення № 0060, предметом Договору є вчинення дій направлених на придбання автомобіля RenaultDuster за ціною 500 000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Відповідача і після цього буде укладено договір купівлі- продажу. При цьому п. 4.2.1 Договору передбачає можливість відмови від договору протягом лише 3 днів з моменту укладання так щоб відповідач повернув би позивачеві половину від 50 000 грн та інші кошти які б позивач сплатив.
Позивач просить суд визнати недійсним договір доручення № 0060 від 07.12.2016, стягнути сплачені за договором кошти у сумі 50 000 грн. та судові витрати.
На думку суду, несправедливими положеннями договору доручення № 0060 від 07.12.2016 в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є положення щодо встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, оскільки п. 2.2.3 Договору передбачено, що Довіритель зобов'язаний перерахувати на рахунок Повіреного кошти в розмірі визначеної п. 1.3 даного Договору вартості транспортного засобу протягом строку, що становить не більше 60 робочих днів з дати укладення даного Договору.
Несправедливими також є умови п. 4.2.1 Договору, відповідно до якого у випадку відмови Довірителя від договору протягом трьох днів з моменту укладання даного Договору, Повірений повертає 50 (п'ятдесят) відсотків від сплаченої Винагороди Повіреного та всі сплачені на виконання п. 1.3. даного Договору кошти, протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дня отримання від Довірителя заяви про відмову від Договору та повернення коштів із зазначенням власних банківських реквізитів. У випадку коли заява про відмову від Договору подана Довірителем з порушенням строку вказаного у даному пункті, Винагорода, яка вказана у п. 3.1. даного договору, не повертається.
Пунктом 3.4 Договору встановлено, що в разі якщо вартість транспортного засобу, яка зазначається у договорі поставки або будь-якому іншому договорі за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб, є вище за вартість транспортного засобу, яка вказана у даному договорі, але не більше ніж на 20 (двадцять) відсотків, то таку різницю Довіритель зобов'язаний перерахувати на рахунок Повіреного протягом трьох днів з моменту отримання відповідної квитанції на доплату, що також є несправедливими умовами, оскільки обмежують Довірителя в праві розірвати договір внаслідок зміни вартості автомобіля, ніж та на яку розраховував Довіритель при укладенні договору.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Крамор Стюарт Україна» слід задовольнити, оскільки умови спірного договору несправедливі відносно споживача, тому укладений між ними договір доручення № 0060 від 07.12.2016 слід визнати недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача 50 000 грн. сплачених ним коштів та витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн.
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного, ст.ст. 203, 215, 216, 220, 509, 628, 1000-1009 ЦК України, ст.ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст.213-215, 226, 228 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з Обмеженою відповідальністю «Крамор Стюарт Україна» про визнання договору доручення недійсним та стягнення коштів в сумі 50 000 грн - задовольнити.
Визнати недійсним договір доручення № 0060 від 07.12.2016, укладений між ТОВ «Крамор Стюарт Україна» та ОСОБА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відповідач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення в 10-денний строк з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.
Суддя О.М. Березка