Справа № 307/889/17
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Собослоя Г. Г., Готри Т. Ю.

з участю секретаря Терпай С. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 6 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2017 року ОСОБА_1 пред'явив позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,088 га, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Тячівської міської ради в урочищі «Стара ферма».

Ця земельна ділянка передана позивачу у приватну власність на підставі рішення виконкому Тячівської міської ради народних депутатів № 112 від 26 червня 1997 року, а право власності підтверджується державним актом на землю серії НОМЕР_1 від 8 грудня 1997 року.

З листа Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області № І-38 від 08.04.2016 року позивачу стало відомо, що частина належної йому земельної ділянки в урочищі «Стара ферма» перебуває у власності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Оскільки набуте позивачем право власності на землю не визнається відповідачами, позивач просив визнати це право у судовому порядку, а саме визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,088 га, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Тячівської міської ради в урочищі «Стара ферма» (а.с.4).

Рішенням Тячівського районного суду від 6 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.89-90).

На це рішення позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Зазначає, що фактично має місце накладення земельних ділянок, при цьому право власності позивача на землю набуте і посвідчене державним актом раніше за відповідачів, у зв'язку з чим підлягає захисту судом. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.96-102).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача ОСОБА_4 скаргу підтримав та просив задовольнити. При цьому він пояснив, що ним обрано вірний спосіб захисту права, а висновки суду з цього приводу є необґрунтованими. Зокрема, його довіритель є власником відповідної земельної ділянки, яка зазначена у державному акті, це право має бути підтверджено судом по тій причині, що воно не визнається відповідачами. Земельна ділянка його довірителя фактично накладається на дві інші земельні ділянки, що належать відповідачам. Останні оформили права на свої земельні ділянки пізніше, тому саме право його довірителя підлягає захисту. Водночас, позивач не оспорював права відповідачів на належні їм земельні ділянки та не заявляв вимог про усунення перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою, про звільнення тощо.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 проти скарги заперечив та просив її відхилити. Заявив, що його довіритель правомірно володіє земельною ділянкою, це право ніхто не оспорює, а рішення місцевого суду вважає вірним.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно частини 2 статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно частини 5 статті 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (стаття 126 ЗК України).

В той же час відповідно до ст. 23 ЗК України від 18.12.1990 року в редакції,що діяла на момент посвідчення права власності на спірну земельну ділянку позивача, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів

У разі порушення права власності власник вправі захистити це право у судовому порядку. Відповідно до частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно частини 1 стаття 153 цього ж Кодексу, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до частини 1 статті 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 пред'явив позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, право власності на яку посвідчено державним актом на землю серії НОМЕР_1 від 8 грудня 1997 року, відповідно до якого позивач є власником земельної ділянки площею 0,088 га, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Тячівської міської ради в урочищі «Стара ферма».

Ця земельна ділянка передана позивачу у приватну власність на підставі рішення виконкому Тячівської міської ради народних депутатів № 112 від 26 червня 1997 року.

Позивач стверджував, що з листа Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області № І-38 від 08.04.2016 року йому стало відомо, що частина належної йому земельної ділянки в урочищі «Стара ферма» фактично перебуває у власності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Судом першої інстанції дано оцінку цьому листу та іншим доказам і встановлено наступне.

Згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 громадянин ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок, а саме: земельної ділянки площею 0,077 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою АДРЕСА_1; та земельної ділянки площею - 0,088 га, цільове пизначення - для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Тячівської місцьої ради в урочищі «Стара Ферма». В технічних матеріалах по виготовленню державного акту на право приватної власності на землю громадянину ОСОБА_1, є довідка, видана Тячівською міською радою, що підтверджує факт користування земельними ділянками, виписка з рішення Тячівської міської ради від 12 червня 1997 року за № 112, за умовами якого останньому передано у власність вказані земельні ділянки, план меж вищевказаних земельних ділянок із актом встановлення та погодження меж земельних ділянок переданих у приватну власність, які підписані суміжними землекористувачами, opганом місцевого самоврядування та відділом земельних ресурсів.

14 березня 2016 року між громадянином ОСОБА_1 (замовником) та ТОВ «ГЕО-ЗЕМЛЯ» укладено договір №363 на проведення робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, що розташована в місті Тячів урочище «Стара Ферма». В цій технічній документації наявні попередні матеріали, що підтверджують право власності, топографо геодезичні роботи та погодження Тячівської міської ради.

Витяг з державного земельного кадастру про державну реєстрацію земельної ділянки громадянину ОСОБА_1, що розташована в місті Тячів в урочищі «Стара Ферма», цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею - 0,0872 га не отримано, так-як за даними державного земельного кадастру про державну реєстрацію земельних ділянок, публічно кадастрової карти України станом на 10.04.2016 року вказана земельна ділянка накладається на дві земельні ділянки, а саме на частину першої земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3 площею - 0,0730 га, та на частину другої земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4 площею 0,0142 га.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна №57043185 станом на 10.04.2016 року, земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_3, площею - 0,3084 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в місті Тячів, перебуває в приватній власності ОСОБА_2.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна №57043216 станом на 10.04.2016 року, земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_4, площею - 0,0894 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в місті Тячів, перебуває в приватній власності ОСОБА_3.

ОСОБА_2 Василівна та ОСОБА_3 є власниками вищевказаних земельних ділянок на підставі цивільно-правових угод.

В той же час, за наявною інформацією та картографічними матеріалами, матеріалами, які містяться в технічній документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розташована в місті Тячів урочище «Стара Ферма», для ведення особистого селянського господарства, виготовлених громадянину ОСОБА_1 встановлено, що суміжним землевласником у громадянина ОСОБА_1, була громадянка ОСОБА_6, мешканка АДРЕСА_2, (яка використовувала земельну ділянку на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 та в подальшому відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_2.) та громадянка ОСОБА_7, АДРЕСА_3, однак відповідно до інформації наданої Управлінням Держгеокадастру у Тячівському районі Закарпатської області від 24.02.2016 року за №24-708-99.4-1075/2-16, правовстановлюючі документи на земельну ділянку управлінням не реєструвались (за наявною інформацією громадянка ОСОБА_7, виготовила та отримала правовстановлюючі документи на земельну ділянку яка перебуває в приватній власності ОСОБА_1 та відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_2, в свою чергу ОСОБА_2, обєднала вказану земельну ділянку із іншими придбаними в одне ціле, а після чого вчинила поділ, в результаті якого земельні ділянки зазнали змін в площі, конфігурації та розмірах, частина з якої в подальшому була відчужена ОСОБА_3.).

Проаналізувавши ці фактичні обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що право володіння, користування та розпорядження належною позивачеві земельною ділянкою порушені, однак відмовив в задоволенні заявленої позовної вимоги виключно через те, що заявлений позивачем спосіб захисту є неналежним та не відповідає характеру порушення. Апеляційний суд з цим висновком погоджується і констатує, що державний акт про право власності серії НОМЕР_1 від 8 грудня 1997 року є чинним, ніким не оспорено, не скасовано, відповідний документ позивачем не втрачено, отже повторне визнання відповідного права судом у цьому випадку не вимагається. Однак, це не позбавляє позивача права та можливості заявити новий позов до відповідачів, який би відповідав характеру виявленого порушення.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 6 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ____________

Судді ____________

____________