Справа №359/2723/17
Провадження № 2/359/1468/2017
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Пугач Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без технічної фіксації цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

03.04.2017 року позивач через свого представника звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять: житловий будинок, що знаходяться в АДРЕСА_1. У визначений законом термін він звернулась з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3, є він та його брат, ОСОБА_4. Як спадкоємиць за законом, в установленому законом порядку та в шестимісячний строк після відкриття спадщини він подав до державного нотаріуса Бориспільської районної нотаріальної контори Київської області письмову заяву про прийняття спадщини. Його брат подав до Бориспільської державної нотаріальної контори Київської області письмову заяву про відмову від належної йому частки у спадщині, на його користь, та не заперечує на видачу свідоцтва на право власності на його ім'я. При зверненні до Бориспільської районної нотаріальної контори про отримання Свідоцтва про право власності на спадщину за законом на будинок його було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами так, як відсутній правовстановлюючий документ на підставі якого нотаріус міг видати свідоцтво.

У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1, після смерті його батька ОСОБА_3.

В судове засідання позивач та представник позивача не з'явився, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи представник позивача надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність та без технічної фіксації судового засідання, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, обставини справи підтверджує.

Представник відповідача Сеньківська сільської ради Бориспільського району Київської області до суду не з'явився, повідомлений належними чином про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи надав до суду заяву в якій просить суд проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову ОСОБА_1 з наступних підстав.

Згідно ст.1268 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти.

Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача, ОСОБА_3, про що виконавчим комітетом Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області 1 липня 2016 року здійснено відповідний актовий запис за №31 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2) (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_3 заповіт не склав.

Родинні стосунки між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_3, який є його батьком, підтверджуються свідоцтвом про народження (а.с.12).

Сам будинок з господарськими спорудами збудовано без порушень встановлених норм та правил при будівництві будинку, а також дана будівля не порушує права та інтереси інших осіб, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.7).

Відповідно до листа Бориспільської районної державної нотаріальної контори від 19.04.2017 року за № 547/02-14 вбачається, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа заводилася.

Згідно заяви від 23 вересня 2016 року № 1091, брат позивача ОСОБА_4 відмовився від належної йому частки у спадщині, на користь позивача ОСОБА_1, та не заперечує на видачу свідоцтва на право власності на ім'я ОСОБА_1

Відповідно до довідки від 22.03.2017 року № 161 Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, вбачається, що житловий будинок, який знаходиться з адресою: АДРЕСА_1, належав померлому ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, будинок був побудований у 1970 році. На час будівництва житлового будинку, забудова села проводилася без оформлення будівельної документації. Житловий будинок проводився без порушень забудови внесення даних до погосподарської книги № 2 с. Сеньківка за № 1371 (а.с.11).

Щодо прийняття спадщини на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами позивачу в нотаріальній конторі було надано відмову, оскільки в зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність припиняється у момент смерті особи.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

На даний час позивач позбавлена можливості зареєструвати право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

У 1952 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України "Про власність". Законом України від 7 грудня 1990 року № 533- XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, якби спадкування відбувалось за законом, спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину був би ОСОБА_1

Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України ОСОБА_1 має право на спадщину за законом, а саме право власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що у позовах про визнання права власності на майно, ціна позову визначається вартістю майна.

Таким чином у позивача виникла необхідність звернутися до суду про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за законом, після смерті ОСОБА_3

Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б своєчасно подали заяви на прийняття спадщини, чи проживали на день смерті разом із спадкодавцем, крім позивача, - не має.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність спору про право з іншими спадкоємцями.

Права щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном позивача порушуються, а тому підлягають захисту відповідно до ст. 392 ЦК України, оскільки не визнаються органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна.

Крім того, згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Беручи до уваги, що позивач, як спадкоємець за законом, має право на набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, після смерті ОСОБА_3, а також те, що він має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не зміг його отримати з незалежних від його причин, - позовні вимоги щодо визнання права власності слід задовольнити в повному обсязі.

В матеріалах цивільної справи є технічний паспорт на житловий будинок на ім'я ОСОБА_1, Указані докази свідчать про те, що даний будинок з погосподарськими будинками не є об'єктом самочинного будівництва (а.с.7).

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки таке свідоцтво видано не було, з незалежних від позивача причин, суд вважає за можливе ухвалити відповідне рішення визнавши спадкоємцем власником зазначеного нерухомого майна.

Судові витрати за розгляд позовних вимог покласти на позивача, який сплатив їх при поданні позову, за клопотанням останнього.

На підставі викладеного та ст.ст. 25, 182, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1241, 1261, ч. 5 ст. 1268, 1297 ЦК України, ст. 41 Конституції України, керуючись ст.ст. 3, 10, 79, 80, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами (житловий будинок «АІ», веранда «а1», ганок «а2», літню кухню «Б», сарай «В», погріб з шийкою «Г», вбиральня «Д», сарай «Ж»,сарай «З», хвіртка «№1», ворота «№2», огорожа «№3»), інвентаризаційною вартістю 196203 грн. 00 коп., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судові витрати в розмірі 1962 грн. 03 коп. судового збору віднести на рахунок ОСОБА_1, що сплачений при звернені до суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 16.05.2017 року.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області С.М.Вознюк