Провадження № 2/263/802/2017
Справа № 263/1085/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І.О.,

при секретарі Домановій І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, до Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, в обґрунтування якого вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його мати - ОСОБА_3, 1930 року народження, якій належало домоволодіння АДРЕСА_1, житловою площею 45,1 кв. м., загальною площею 78,3 кв. м., яке складається з: житлового будинку літ. Б-1 житловою площею 27,5 кв. м., житлової прибудови літ. Б-1 житловою площею 17,6 кв. м., сіней літ. б-1, погребу літ. б/п, сіней літ. б2-1, ганку літ. б1, убиральні літ. Г-1, гаражу літ. Д-1, літнього душу літ. З-1, огорожі №1, вимощення II, на підставі договору № 2592 від 22.08.1957 року, зареєстрованого 03.09.1957 року в Жданівському міськкомгспі за № 9281, а також дозволу № 666 від 13.09.1957 року, виданому згідно генерального плану, затвердженого головним архітектором міста від 27.05.1957 року та договором, укладеним на підставі рішення виконкому Молотовського район від 12.04.1957 року № 9. Однак зазначені документи не збереглися. Заповіту померла не складала, єдиним спадкоємцем за законом першої черги на майно померлої є позивач. Після її смерті позивач як єдиний спадкоємець за законом звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено, оскільки в нього відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна ОСОБА_3, 1930 року народження. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду та просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на домоволодіння АДРЕСА_1, житловою площею 45,1 кв. м., загальною площею 78,3 кв. м., яке складається з: житлового будинку літ. Б-1 житловою площею 27,5 кв. м., житлової прибудови літ. Б-1 житловою площею 17,6 кв. м., сіней літ. б-1, погребу літ. б/п, сіней літ. б2-1, ганку літ. б1, убиральні літ. Г-1, гаражу літ. Д-1, літнього душу літ. З-1, огорожі №1, вимощення II, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, 1930 року народження, померлої 19 жовтня 2010 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Маріупольської міської ради - Демидова І.І., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, заперечень проти позовних вимог не має.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Однією з таких підстав є спадкування майна, відповідно до ст. 1217 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а. с. 14).

Позивач ОСОБА_1, який, згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 07.07.1970 року (а. с. 25), є сином померлої ОСОБА_3, є єдиним спадкоємцем за законом після її смерті.

Померлою ОСОБА_3 за життя право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, житловою площею 45,1 кв. м., загальною площею 78,3 кв. м., яке складається з: житлового будинку літ. Б-1 житловою площею 27,5 кв. м., житлової прибудови літ. Б-1 житловою площею 17,6 кв. м., сіней літ. б-1, погребу літ. б/п, сіней літ. б2-1, ганку літ. б1, убиральні літ. Г-1, гаражу літ. Д-1, літнього душу літ. З-1, огорожі №1, вимощення II, яким остання користувалася на підставі договору № 2592 від 22.08.1957 року, зареєстрованого 03.09.1957 року в Жданівському міськкомгспі за № 9281, а також дозволу № 666 від 13.09.1957 року, виданому згідно генерального плану, затвердженого головним архітектором міста від 27.05.1957 року та договором, укладеним на підставі рішення виконкому Молотовського район від 12.04.1957 року № 9, зареєстроване не було, правовстановлюючий документ не одержувала.

Як убачається з копії домової книги, за адресою: АДРЕСА_1, мешкав та був зареєстрований по день смерті ОСОБА_3 - позивач ОСОБА_1 (а. с. 29- 40).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Кудлаєва О.О. № 330/02-31 від 27.12.2016 року, в провадженні приватного нотаріуса відкрито спадкову справу № 99/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3, 1930 року народження, спадкоємцем, згідно поданої заяви про прийняття та видачу спадщини є ОСОБА_1.

Проте вказаною постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Кудлаєва О.О. № 330/02-31 від 27.12.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок № АДРЕСА_1, оскільки відсутній необхідний належним чином оформлений правовстановлюючий документ на нерухоме майно (а. с. 21- 23).

В технічній документації на домоволодіння № АДРЕСА_1 власником зазначена ОСОБА_3 (а. с. 5-11).

Відповідно до копії інформаційної довідки Маріупольського БТІ № 3570 від 06.12.2016 року, користувачем домоволодіння АДРЕСА_1 житловою площею 45,1 кв. м., загальною площею 78,3 кв. м., яке складається з: житлового будинку літ. Б-1 житловою площею 27,5 кв. м., житлової прибудови літ. Б-1 житловою площею 17,6 кв. м., сіней літ. б-1, погребу літ. б/п, сіней літ. б2-1, ганку літ. б1, убиральні літ. Г-1, гаражу літ. Д-1, літнього душу літ. З-1, огорожі № 1, вимощення II, користувалася ОСОБА_3, право власності не зареєстроване (а. с. 99).

Згідно довідки Архівного відділу Маріупольської міської ради № 06-07-89/169 від 29.12.2016 року документи до 1991 року були передані до Державного архіву Донецької області (пр. Лагутенко, 12, м. Донецьк, 83086), який на теперішній час перебуває на тимчасово окупованій території, що позбавляє можливості працювати з архівними документами (а. с. 24).

На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 відповідно до договору № 2592 від 22.08.1957 року, зареєстрованого 03.09.1957 року в Жданівському міськкомгспі за № 9281, а також дозволу № 666 від 13.09.1957 року, виданому згідно генерального плану, затвердженого головним архітектором міста від 27.05.1957 року та договором, укладеним на підставі рішення виконкому Молотовського район від 12.04.1957 року № 9 набула право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, житловою площею 45,1 кв. м., загальною площею 78,3 кв. м., яке складається з: житлового будинку літ. Б-1 житловою площею 27,5 кв. м., житлової прибудови літ. Б-1 житловою площею 17,6 кв. м., сіней літ. б-1, погребу літ. б/п, сіней літ. б2-1, ганку літ. б1, убиральні літ. Г-1, гаражу літ. Д-1, літнього душу літ. З-1, огорожі №1, вимощення II.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 померла, за своє життя право власності на зазначене нерухоме майно не зареєструвала, правовстановлюючого документу на нього не отримувала заповіту не складала, єдиним спадкоємцем за законом є ОСОБА_1, який після її смерті у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину через відсутність документів, оформлених відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

В сенсі наведених норм та викладених обставин суд дійшов висновку, що у позивача ОСОБА_1 на сьогодення існують реальні перешкоди у оформленні своїх спадкових прав на спірне нерухоме майно через неможливість підтвердження відповідними правовстановлюючими документами права власності спадкодавця ОСОБА_3 на дане майно, правомірно набутого останньою у власність за життя.

Відтак, суд вважає за необхідне задовольнити предявлений позов, визнавши за позивачем право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 182, 328, 392, 1216, 1218, 1261, 1268, 1269, 1297, 1299 Цивільного кодексу України, ст .ст. 10, 56, 60, 84, 88, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 житловою площею 45,1 кв. м., загальною площею 78,3 кв. м., яке складається з: житлового будинку літ. Б-1 житловою площею 27,5 кв. м., житлової прибудови літ. Б-1 житловою площею 17,6 кв. м., сіней літ. б-1, погребу літ. б/п, сіней літ. б2-1, ганку літ. б1, убиральні літ. Г-1, гаражу літ. Д-1, літнього душу літ. З-1, огорожі №1, вимощення II, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, 1930 року народження, померлої 19 жовтня 2010 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом 10 днів з дня оголошення рішення.

Суддя І.О. Мельник