АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

14.09.2017 ОСОБА_5 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що з 2007 року по 15.08.2015 вона проживала разом із відповідачем без реєстрації шлюбу. Сторони мають спільну доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Після припинення спільного життя із відповідачем їх донька залишилась постійно проживати з нею і вона самостійно матеріально забезпечує дитину. Відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання дитини, з моменту припинення спільного проживання матеріально не допомагає. Відповідач фактично отримує близько 14 000 грн. щомісячно та здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу у визначеному розмірі (а.с. 1-3).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.11.2017 позов задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. щомісяця, починаючи з 14.09.2017 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 57-60).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення в частині розміру аліментів, зменшивши суму аліментів до 900 грн. на місяць. Вказує, що суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів не врахував його майновий стан та дійшов неправомірного висновку про можливість сплати ним аліментів у розмірі 1 500 грн. щомісячно (а.с. 63-66).

Відповідач в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону і спрямоване на захист інтересів дитини.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено відповідачем лише в частині розміру аліментів.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що батьки, у відповідності з вимогами закону, зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак з урахуванням тієї обставини, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, однак має нерегулярний (мінливий) дохід, дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісяця, з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що сторони з 2007 року по 15.08.2015 проживали разом без реєстрації шлюбу, що ними не заперечується. Сторони є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Неповнолітня донька сторін проживає разом з матір'ю і перебуває на її утримання, а відповідач, проживаючи окремо, нерегулярно та не в достатній мірі надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Також з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що відповідач зареєстрований як приватний підприємець, відтак має мінливий (нерегулярний) дохід.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів суд правомірно врахував те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків. Позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів у сумі 1 500 грн. в повній мірі врахував вимоги ст. 182 СК України. Так, з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що у відповідача не існує будь-яких інших зобов'язань з утримання, доказів поганого стану здоров'я відповідачем не надано, він є працездатною особою, а тому не існує перешкод для виконання ним обов'язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплати аліментів в розмірі достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.

Доводи апелянта про занадто великий розмір аліментів не можуть братись до уваги, оскільки враховуючи економічний стан країни в цілому, а також пріоритет якнайкращих інтересів дитини, колегія суддів приходить до висновку, що менший розмір аліментів не зможе забезпечити належного розвитку дитини.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, колегія суддів, приходить до висновку про обов'язок відповідача утримувати дитину та про можливість стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі визначеній судом першої інстанції, оскільки менший розмір аліментів, на даний час, не забезпечить належного утримання дитини та порушить її права закріплені Законом.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв'язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 180-184 СК України, ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва