Справа № 565/532/17
Провадження № 2/565/264/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2017 року м. Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням судді Малкова В.В.

при секретарі судового засідання Панчук Г.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження житловим приміщенням, визнання втратившим право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача з наступними вимогами: 1) усунути перешкоди в користуванні належною позивачу квартирою за адресою: Рівненська обл., м.Вараш, мікрорайон ВарашАДРЕСА_1 ( далі спірна квартира) зі сторони відповідача; 2) визнати відповідача особою, яка втратила право користування спірною квартирою та зняти з реєстрації місця проживання. В позові вказує, що квартира є її приватною власністю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач не є членом її сім»ї, в спірній квартирі фактично не проживає, інколи відповідач заходить у спірну квартиру в нетверезому стані і вчиняє сварки, погрожує, ображає, вимагає кошти. Як на підстави для задоволення позову позивач посилається на ст.ст. 386, 391 ЦК та ст.ст.109, 150 ЖК.

В судовому засіданні позивач просила задовольнити позов, з підстав вказаних в позові. Також пояснила, що відповідач проживає у квартирі час від часу, має ключі від вхідних дверей, вчиняє насильство в сім»ї, рве її одяг, ламає меблі у квартирі.

Відповідач просив відмовити у задоволенні позову та пояснив, що у квартирі проживає постійно, дійсно між ним і позивачем виникають сварки на грунті особистих неприязних відносин, проте він не чинить позивачу ніяких перешкод у користуванні квартирою.

В попередньому судовому засіданні сторони визнали, що спірна квартира є приватною власністю позивача і остання є одноосібним власником цієї квартири.

Дослідивши та оцінивши у сукупності наявні докази у справі, заслухавши пояснення сторін та керуючись законом, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв»язку з необґрунтованістю і безпідставністю.

Як вбачається із договору дарування квартири від 02.03.2016 року відповідач подарував позивачу спірну квартиру. Сторони визнали факт перебування спірної квартири у одноосібній приватній власності позивача. З пояснень сторін слідує, що у спірній квартирі також проживають їх неповнолітні діти. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду від 10.06.2016 року. Як вказано у позові відповідач у спірній квартирі не проживає. Проте відповідач в судовому засіданні заперечує, що він не проживає у спірній квартирі та якимсь чином перешкоджає позивачу у користуванні чи розпорядженні спірною квартитрою.

Як на підстави для задоволення позову позивач посилається на ст.ст. 386, 391 ЦК та ст.ст.109, 150 ЖК. Згідно із ч.1 ст.321, ч.2 ст.386, ч.1 ст.391 ЦК право власності є непорушним. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Проте, в позові не вказано коли, яким чином і які саме перешкоди створює відповідач у здійсненні права власності позивача на спірну квартиру.

Згідно із ст.109 ЖК виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Стаття 150 ЖК визначає порядок користування жилим будинком (квартирою), що належить громадянинові.

В свою чергу, підстав виселення членів сім»ї власника із жилих будинків (квартир), що належать громадянинові, зазначені положення ЖК не містять.

При цьому, як визначено ч.1 і ч.4 ст.156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Будь-яких угод про порядок користування спірною квартирою при вселенні у цю квартиру відповідача суду не надано. Також у відповідності із ч.4 ст.156 ЖК розірвання сторонами шлюбу не позбавляє відповідача права користування спірною квартирою, як члена сім»ї власника цього житла.

Вимога позивача про визнання втратившим відповідача спірною квартирою у зв»язку із неможливістю проживання разом в спірній квартирі через сварки, пияцтво відповідача та вимагання останнім коштів, належними доказами не підтверджена.

Як передбачено ч.2 ст.131 ЦПК докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. В свою чергу, подані позивачем копії постанов суддів Кузнецовського міського суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.173-2 вчинення насильства в сім»ї щодо позивача ОСОБА_1 суд не приймає, оскільки ці докази подані після закінчення попереднього судового засідання по справі і позивач в судовому засіданні не довела, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Як передбачено ч.ч.1-3 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проте, будь-яких доказів на підтвердження створення відповідачем перешкод у користуванні і розпорядженні спірною квартирою, у зв»язку з чим відповідача слід визнати втратившим право користування спірною квартирою, позивач суду не надав.

Згідно із частинами 1 і 2 ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

В свою чергу, про виселення відповідача із спірної квартири на підставі ст.ст.116, 157 ЖК без надання іншого жилого приміщення, у позові не заявлено.

Позовні вимоги про зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання задоволенню не підлягають, оскільки зняття фізичної особи з реєстрації за місцем проживання здійснюється відповідним державним органом за заявою заінтересованої особи, зокрема, на підставі судового рішення про виселення особи або визнання особи втратившою право користування житлом.

Відповідачем судові витрати по справі не понесені.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 109,150, 156, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 89, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження житловим приміщенням, визнання втратившим право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Головуючий