АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/1811/16-ц 22-ц/774/1234/К/17
Справа №184/1811/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1234/К/17 суддя Гаєвий О.В.
Категорія - 59 (ІV) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Кислиці І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, Управління Державної казначейської служби України, треті особи Комунальний заклад «Середня загальноосвітня школа №9», Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий Дім» м.Марганець, про визнання дій неправомірними, відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу місцевого самоврядування.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області - Маглиш Андрій Сергійович,

позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради Дніпропетровської області, Управління Державної казначейської служби України в м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, треті особи Комунальний заклад «Середня загальноосвітня школа №9», Комунальний заклад «Марганецький багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр», про визнання дій неправомірними, відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу місцевого самоврядування.

Ухвалою суду від 29 грудня 2016 року замінено відповідача Управління Державної казначейської служби України в м.Орджонікідзе Дніпропетровської області на належного відповідача Управління Державної казначейської служби України, а третю особу Комунальний заклад «Марганецький багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр» на Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий Дім» м.Марганець.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що він є батьком малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає окремо від нього, за місцем проживання своєї матері. Батьківських прав він не позбавлений. В період часу з 04 серпня 2015 року по 08 лютого 2016 року його син ОСОБА_4, з невідомих йому підстав, без його дозволу, як батька, та без дозволу матері дитини - ОСОБА_8, яка є інвалідом ІІ групи, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, було поміщено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець. Разом з тим, згідно наданих на його адресу відповідей Виконкому Покровської міської ради, рішення виконкому, як органу опіки та піклування про направлення ОСОБА_4 до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець ніколи не ухвалювалось, також не ухвалювались жодні рішення щодо відібрання у нього малолітнього сина. У зв'язку із незаконним поміщенням сина до дитячого закладу, позивач відчував постійний системний стрес, дискомфорт, тривогу, душевні переживання, які для нього, як інваліда ІІІ групи, є досить суттєвими, а тому вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення нормальних життєвих зв'язків.

Уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати незаконними дії відповідача Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області з приводу поміщення його малолітнього сина ОСОБА_4 до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець, а також стягнути з держави в особі Управління Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду, заподіяну вказаними незаконними діями органу місцевого самоврядування в розмірі 65 000, 00 гривень.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано дії Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, щодо поміщення малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до дитячого закладу - Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець - незаконними.

Стягнуто з Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області за рахунок коштів місцевого бюджету на користь ОСОБА_3 суму моральної шкоду, заподіяної незаконними діями органу місцевого самоврядування, в розмірі 20 000 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі відповідач Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та незастосування ним Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини та Типового положення «Про центр соціально-психологічної реабілітації дітей», тоді як дитину було поміщено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець саме у порядку, визначеному наведеними правовими нормами. При цьому, відповідач зазначає, що суд не навів мотивів із яких відхилив його доводи. Також, відповідач вважає, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та ніби-то завданою моральною шкодою, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, в чому саме виразилися моральні страждання та які саме дії йому довелося вчинити для подальшої організації свого життя.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області - Маглиша А.С., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_7, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи незаконними дії Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області щодо поміщення малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до дитячого закладу Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець, та стягуючи на користь позивача завдану такими діями моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з того, що Виконавчим комітетом Покровської міської ради Дніпропетровської області не приймалося рішення про направлення неповнолітнього ОСОБА_4 до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець, а батьки дитини не надавали згоди на його поміщення до дитячого закладу.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення суду перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Законодавство про охорону дитинства грунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, Декларацією прав дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними,релігійними групами.

Обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан встановлено і ст.150 СК України.

Рекомендацією Rec(2006)19 Комітету Ради Європи "Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками", прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов'язків. Особливу увагу слід приділяти сім'ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв'язання їхніх життєвих проблем; складні життєві обставини - обставини, спричинені інвалідністю, віком, станом здоров'я, соціальним становищем, життєвими звичками і способом життя,внаслідок яких особа частково або повністю не має (не набула або втратила) здатності чи можливості самостійно піклуватися про особисте (сімейне) життя та брати участь у суспільному житті; тимчасовий притулок для неповнолітніх - організація тимчасового проживання, виховання, утримання безпритульних дітей, дітей, позбавлених батьківського піклування, які зазнали жорстокості, насильства та постраждали від торгівлі дітьми або з інших причин потребують соціального захисту

Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, визначено Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, згідно п. 4 якого, особи, яким стало відомо про факт залишення дитини без батьківського піклування, зобов'язані негайно повідомити про це службу у справах дітей за місцем виявлення дитини.

Служба у справах дітей, а у разі, коли дитина виявлена на території села, селища, - виконавчий орган сільської, селищної ради разом з працівниками органів внутрішніх справ та охорони здоров'я протягом доби після надходження повідомлення про дитину, яка залишилась без батьківського піклування, проводять обстеження умов її перебування, стану здоров'я та з'ясовують обставини, за яких дитина залишилась без батьківського піклування.

За результатами обстеження умов перебування дитини складається акт, в якому зазначається дата, місце проведення обстеження, відомості про дитину, її батьків, інших осіб, з якими вона проживає, умови утримання дитини та стан її здоров'я, за яких обставин та з яких причин дитина залишилась без батьківського піклування, а також заходи, що були вжиті для захисту прав дитини.

Обстеження умов перебування не проводиться у разі, коли дитина перебуває у закладі охорони здоров'я, притулку для дітей служби у справах дітей, центрі соціально-психологічної реабілітації дітей.

Тимчасове влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, проводиться відповідно до пункту 31 цього Порядку (п. 6 Порядку).

Згідно п. 31 цього Порядку, тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, у межах своєї компетенції здійснюють служба у справах дітей за місцем виявлення дитини та уповноважений підрозділ органів внутрішніх справ.

Дитина, яка залишилася без батьківського піклування, тимчасово може бути влаштована у сім'ю громадян; притулок для дітей служби у справах дітей (далі - притулок); центр соціально-психологічної реабілітації дітей (далі - центр); соціально-реабілітаційний центр (дитяче містечко); медичний, навчальний, виховний заклад, інший заклад або установу, в яких проживають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування (крім дитячого будинку та загальноосвітньої школи-інтернату для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування).

Дитина, в якої є родичі або інші особи, з якими у неї на момент залишення без батьківського піклування склалися близькі стосунки (сусіди, знайомі) і які бажають залишити її на виховання у своїй сім'ї, може перебувати в їх сім'ї до прийняття рішення про влаштування дитини. Підставою для тимчасового перебування дитини в сім'ї родичів або інших осіб, з якими у неї склалися близькі стосунки, є заява таких осіб про згоду на її тимчасове проживання, акт обстеження їх житлово-побутових умов та рішення служби у справах дітей про тимчасове влаштування дитини.

Тимчасове влаштування дитини до притулку, центру, соціально-реабілітаційного центру (дитячого містечка) здійснюється за направленням служби у справах дітей. Влаштування дитини до притулку, центру можливе також на підставі акта уповноваженого підрозділу органів внутрішніх справ про доставлення дитини до притулку, центру.

Протягом двох місяців після виявлення дитини, яка залишилась без батьківського піклування, служба у справах дітей за місцем виявлення дитини разом з адміністрацією закладу, до якого тимчасово її влаштовано, органами внутрішніх справ, охорони здоров'я вживає заходів до встановлення особи дитини, місця її проживання, відомостей про батьків або осіб, які їх замінюють, інших родичів, місця їх проживання (перебування) та організовує роботу з повернення дитини на виховання в сім'ю чи заклад, який вона самовільно залишила, або забезпечує підготовку документів для надання їй статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування (п. 9 Порядку).

Таким чином, вищевикладеними правовими нормами, на Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області покладено обов'язок з соціального захисту дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах та/або без батьківського піклування, у зв'язку з чим надано повноваження з тимчасового влаштування дитини до притулку, центру або соціально-реабілітаційного центру до вирішення питання про повернення дитини на виховання в сім'ю або надання їй статусу дитини, позбавленої батьківського піклування.

Тобто, тимчасове поміщення дитини до притулку, центру або соціально-реабілітаційного центру здійснюється з метою якнайкращого захисту інтересів дитини, у випадку, коли вона перебуває у складних життєвих обставинах та тимчасово позбавлена батьківського піклування, та для тимчасового поміщення дитини до притулку, центру або соціально-реабілітаційного центру не вимагається надання їй статусу дитини, позбавленої батьківського піклування.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с. 11).

ОСОБА_8 є інвалідом II групи, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконання батьківських обов'язків (а.с.162-165).

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з бабусею ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 139-148, 159-161).

Наказом № 31 від 09.07.2015 року начальника Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області - Кравченко Н.І., малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, взято на облік дітей, що опинились в складних життєвих обставинах (а.с.138).

03.08.2015 року Служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області звернулася до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець з листом № 229 щодо влаштування малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до вказаного закладу, як дитину, що опинилась у складних життєвих обставинах (а.с. 106).

03.08.2015 року Служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області звернулася до Служби у справах дітей Виконкому міської ради м.Марганець з листом № 229/1 щодо влаштувати малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець, як дитину, що опинилась у складних життєвих обставинах, із зазначенням про те, що на теперішній час ОСОБА_4 залишився без батьківського піклування (а.с. 151).

04 серпня 2015 року малолітній ОСОБА_4 був прийнятий до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець та перебував там у період з 04 серпня 2015 року по 08 лютого 2016 року (а.с.120, 122, 123).

Згідно письмових пояснень Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець, які було надано до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 був переданий до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець старшим лейтенантом міліції Світанько О.Л. за направленням служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області та за погодженням з Службою у справах дітей Виконкому міської ради м.Марганець.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції було допитано у якості свідка бабусю неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_10, яка пояснила суду, що онук з народження проживає з нею та вона особисто займається його вихованням, оскільки її донька за станом здоров'я не може виховувати сина, а позивач ОСОБА_4 з ними не проживає та не надає їй ніякої допомоги у вихованні ОСОБА_4. Зважаючи на те, що вона не могла самостійно займатися вихованням внука, який її не слухався та був некерованим, а батько (позивач ОСОБА_4) не забрав сина до себе, ОСОБА_10 звернулася до Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області за допомогою та просила представників служби надати онукові допомогу та забрати його для проходження обстеження.

Допитана у якості свідка начальник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області Кравченко Н.І. надала суду аналогічні пояснення. При цьому, вона наголосила на тому, що була вимушена передати дитину до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець, оскільки у місті Покрові такий центр відсутній, а питання щодо тимчасового влаштування дитини потрібно було вирішувати негайно.

В суді першої інстанції неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, пояснював, що він проживав із бабусею. З батьком не проживав, однак іноді з ним спілкувався. При цьому, ОСОБА_4 пояснив, що батько його не ображає та займається його вихованням (а.с. 199).

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на серпень 2015 року потребував соціальної допомоги, оскільки, проживав окремо від батьків та бабуся ОСОБА_10 наполягала на необхідності його обстеження та поміщення до спеціалізованого закладу.

Отже, неповнолітній ОСОБА_4 був тимчасово влаштований до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець, як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах, відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Доводи позивача про те, що Виконавчим комітетом Покровської міської ради Дніпропетровської області не приймалося відповідне рішення про направлення дитини до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець колегією суддів відхиляються, оскільки, як вже зазначалося вище, тимчасове поміщення дитини до відповідного центру є екстреним заходом реагування Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області для захисту прав малолітньої дитини та застосовується до вирішення питання про повернення дитини в сім'ю або надання їй статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, а тому не потребує прийняття відповідного рішення, адже для тимчасового влаштування дитини до центру здійснюється за направленням служби у справах дітей.

Не може погодитись колегія суддів й з доводами позивача про те, що він, як батько, не був обізнаним про поміщення його сина ОСОБА_4 до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 відвідав сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець двічі: 10.09.2015 року та 23.10.2015 року, а бабуся ОСОБА_13 - п'ять разів. Інші особи малолітнього ОСОБА_4 не відвідували (а.с. 108).

При цьому, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, позивачем ОСОБА_3 не було надано належних та допустимих доказів про те, що ним ставилося перед адміністрацією Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець питання щодо незаконності утримання його сина або ж щодо його негайного повернення батькові.

Натомість, після звернення ОСОБА_3 до Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області для вирішення питання про повернення йому сина ОСОБА_14, начальник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області звернувся до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» м. Марганець з листом № 63 від 08.02.2016 року про надання дозволу ОСОБА_3 забрати свого сина (а.с.123), на підставі якого дитина була передана батькові, що свідчить про належне виконання Службою у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області своїх обов'язків щодо соціального захисту неповнолітньої дитини та сприяння у поверненні його у сім'ю.

Вимоги про стягнення моральної шкоди в зв'язку з неправомірними діями Служби у справах дітей Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області є похідними від вищевказаних позовних вимог, а тому колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Так, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Оскільки, позивачем не доведено порушення відповідачем його прав, які є предметом даного позову, відсутні правові підстави для компенсації моральної шкоди.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.1 ч. 1 ст. 376, ст..ст. 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, Управління Державної казначейської служби України, треті особи Комунальний заклад «Середня загальноосвітня школа №9», Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий Дім» м.Марганець, про визнання дій неправомірними, відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу місцевого самоврядування - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: