АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/8299/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Хоменко О.Л.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/9255/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року колегія суддів cудової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Музичко С.Г.,

Суддів - Рейнарт І.М., Волошиної В.М.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Полібудсервіс Плюс», ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Полібудсервіс Плюс», ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, в якому просив застосувати наслідки нікчемного правочину та зобов'язати відповідача повернути йому квартиру АДРЕСА_1, скасувати рішення про Державну реєстрацію іпотеки №21726293 від 02.06.2015 року, в Державному реєстрі іпотек, скасувати рішення про державну реєстрацію обтяжень №6505829 від 01.02.2008 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Свої вимоги обґрунтував тим, що між ним та відповідачем не було укладено договору поруки, а тому відповідач неправомірно набув право власності на квартиру на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Полібудсервіс Плюс», ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відмовлено.

В поданих апеляційних скаргах позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішення суду є незаконним, прийнятим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що він не є поручителем перед відповідачем за договором відновлювальної відкличної кредитної лінії, оскільки договір поруки між ним та відповідачем в письмовій формі не укладався. На його думку, оскільки він не є поручителем за даним договором , то сторони договору іпотеки не набули прав та обов'язків іпотекодавця та іпотекодержателя.

Рішення державного реєстратора, за яким відповідач набув право власності на майно, скасовано рішенням Київського апеляційного адміністративного суду 14.04.2016 року, а тому відсутні підстави вважати, що спірна квартира на праві власності належить третій особі ОСОБА_3

Також посилається на те, що в Голосіївському районному суді м.Києва розглядається справа за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В судовому засіданні позивач апеляційні скарги підтримав, просив їх задовольнити.

В судове засідання інші сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що договір поруки не укладався, відповідно не можуть бути застосовані наслідки недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01.02.2008 року між АБ «Таврика» та ТОВ «Полібудсервіс Плюс» був укладений договір про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №11-08-КЛ, предметом якого є надання кредитних коштів в сумі 1 300 000,00 грн. з терміном погашення кредитних ресурсів до 29.01.2010 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №11-08-КЛ від 01.02.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 31.03.2016 року, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.3 цього Закону, Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Позивачем було передано в іпотеку відповідачу квартиру АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Полібудсервіс плюс» за кредитним договором.

За договором іпотеки від 01.02.2008 року позивач набув обов'язків майнового поручителя ТОВ «Полібудсервіс плюс».

Так, згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями ст. 215 ЦК України розмежовують види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 с. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

З викладеного слідує, що нікчемним є правочин, який не відповідає вимогам законодавства, а вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлено лише стороною такого правочину, права та законні інтереси якої порушено його вчиненням.

Як встановлено судом та не заперечувалося позивачем, договір поруки між сторонами не укладався. Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не можуть бути застосовані наслідки недійсності нікчемного правочину, передбачені ст.216 ЦК України, щодо правочину, який не укладався.

В позовній заяві ОСОБА_2 просив повернути йому нерухоме майно, яке було передано відповідачу на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на

нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення

вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішенням Голосіївського районного суду від 18.04.2016 року, що залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 21.09.2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Таврика», третя особа: ТОВ «Полібуд сервіс» про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено.

Тобто, даним рішенням суду встановлено, що договір іпотеки від 18.04.2016 року, укладений між сторонами, є дійсним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що квартира АДРЕСА_1, неправомірно була відчужена за договором іпотеки від 18.04.2016 року, оскільки предметом розгляду даної справи не є договір іпотеки.

Твердження апеляційної скарги про те, що рішення державного реєстратора, за яким відповідач набув право власності на майно, скасовано рішенням Київського апеляційного адміністративного суду 14.04.2016 року, не має значення для вирішення даної справи, оскільки позивач звернувся до суду щодо застосування наслідків недійсності нікчемного договору поруки, а не стосовно дій державного реєстратора.

Посилання апеляційної скарги на те, що у в Голосіївському районному суді м.Києва розглядається справа за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння не впливає на наслідки розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням вимог закону.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді