Справа № 443/1620/16-ц Провадження № 2/443/225/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

"29" листопада 2017 р. Жидачівський районний суд Львівської області в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря Башта Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування будинковолодіння загальною площею 48,9 кв.м і житловою площею 33,4 кв.м в с.Трибоківці по вул.Джерельній, 43 Жидачівського району Львівської області, на земельну ділянку площею 0,7868 га згідно державного акту про право приватної власності на землю серії І-ЛВ №042902 від 26 березня 2001 року і на земельну ділянку площею 2,3033 га згідно державного акту про право приватної власності на землю серії І-ЛВ №042992 від 26.03.2001 року, розташовані на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті мами ОСОБА_4, яка померла 01 березня 2016 року. Свої вимоги мотивує тим, що її батько ОСОБА_5 і мама ОСОБА_4 в 1965 році в с.Трибоківці по вул.Джерельній, 43 Жидачівського району збудували житловий будинок з господарськими будівлями. 15 травня 1990 року батько цей будинок зареєстрував на праві власності за колгоспним двором, одержавши свідоцтво про право власності і став головою двору. 11 лютого 2016 року помер батько ОСОБА_5, 01 березня 2016 року померла мати ОСОБА_4, які не залишили заповіту.Позивачка як спадкоємиця за законом після смерті матері звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у віддачі такого, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом, що позбавляє її можливості належним чином оформити свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надіслали до суду заяви в яких просять суд справу розглянути без іх участі. Позовні вимоги визнають повністю.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 26.03.1990 р. та записаний в реєстрову книгу №1 за реєстровим №68, цілий житловий будинок з приналежними до нього спорудами, який розташований в с.Трибоківці Жидачівського району по вул..Джерельній 43 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_6.

Витягом з по господарської книги с.Трибоківці від 07.09.2016 р.за №1210 згідно запису в по господарських книгах с.Трибоківці, станом на 30 червня 1990 року житловий будинок №34 по вул..Джерельній с.Трибоківці відносився до категорії «колгоспний двір» головою якого був ОСОБА_5.

Рішенням Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 23 серпня 2016 року №41 присвоєно адресу житловому будинку власником якого являється ОСОБА_1 с.Трибоківці вул..Джерельна, 43.

Відповідно до копії технічного паспорту від 15 вересня 2016 р., серія АЕ №002453, який виданий ОСОБА_7Дубів., загальна площа садибного (індивідуального) житлового будинку № 43 по вул. Джерельній у с. Трибоківці Жидачівського району Львівської області становить 48,9 кв. м, житлова 33,4 кв. м; допоміжна 15,5 кв. м. Інвентаризаційна вартість становить 201859 грн.

Згідно державного акту на право приватної власності серії на землю серії І-ЛВ №042902 ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,7868 га на території Баковецької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.Оцінка вартості земельної ділянки згідно розрахунка від 16.09.2016 р. становить 19899.01 грн.

Крім цього згідно державного акту на право приватної власності серії на землю серії І-ЛВ №042992 ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,3033 га на території Баковецької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.Оцінка вартості земельної ділянки згідно розрахунка від 16.09.2016 р. становить 53564.51 грн.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст.17 ЗУ «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими обставинами справи встановлено, що спадковий житловий будинок № 34 по вул. Джерельній у с. Трибоківці Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ № 413345 від 12 лютого 2016 року, ОСОБА_5 помер 11 лютого 2016 року у с. Трибоківці Жидачівського району Львівської області.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ № 419523 від 02 березня 2016 року, ОСОБА_4 помер 01 березня 2016 року у с. Трибоківці Жидачівського району Львівської області.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» п.6, "а" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Згідно з п.6 "г" даної постанови, відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 (дівоче ОСОБА_4) ОСОБА_8 є дочкою померлої ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії ІІІ-УР № 299302 від 04 жовтня 1961 року). Згідно свідоцтва серії ІІ-СГ №295773 від 20 серпня 1983 року ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_9.

Згідно постанови завідувача Жидачівської ДНК ОСОБА_10 № 690/02-31 від 08 вересня 2016 року позивачка зверталась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4, але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом.

Таким чином, враховуючи те, що позивачка оформити право власності на спадкове майном, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому беручи до уваги наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити повністю. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на будинковолодіння загальною площею 48,9 кв. м. і житловою площею 33.4 кв.м. в с.Трибоківці по вул.Джерельній, 43 Жидачівського району Львівської області та право власності на земельну ділянку площею 0,7868 га, згідно державного акту про право приватної власності на землю серії І-ЛВ №042902 від 26 березня 2001 року, і на земельну ділянку площею 2,3033 га, згідно державного акту про право приватної власності на землю серії І-ЛВ №042992 від 26.03.2001 року, розташовані на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 01 березня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

СУДДЯ