АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 та його представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року по цивільній справі позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Омега-Банк», Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договорів,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» в частині продажу-купівлі прав вимоги до ОСОБА_6 за кредитним договором №2706/1207/71-612 від 27.12.2007, а також договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 укладеного між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» в частині продажу-купівлі прав вимоги до ОСОБА_6 за кредитним договором № 2706/1207/71-612 від 27.12.2007.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 27.12.2007 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 2706/1207/71-612 за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 150 000 доларів США зі сплатою 11.9% річних із строком дії до 27.12.2037. Цільове призначення коштів за кредитним договором - для здійснення розрахунків за придбання квартири АДРЕСА_1.

При цьому, вказана квартира за договором іпотеки №2706/1207/71-612-z1 від 27.12.2007 передана в іпотеку ВАТ «Сведбанк» для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором.

08.08.2011 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Цього ж дня, між ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено трьохсторонній договір про переведення боргу, за яким усі права та обов'язки позичальника ОСОБА_5 по кредитному договору № 2706/1207/71-612 від 27.12.2007 перейшли до ОСОБА_6.

Позивач стверджував, що за умовами трьохстороннього договору про переведення боргу права і обов'язки позичальника перейшли виключно на умовах цього договору, істотною умовою якого, через яку позивач власне і погодився на переведення боргу, було і є положення п. 10, яким забороняється жодній із сторін передавати права та обов'язки по цьому договору та відповідному кредитному договору, який є невід'ємною частиною основного договору від 08.08.2011 про переведення боргу, іншій особі без письмової згоди іншої сторони.

08.08.2011 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 було підписано договір № 4 стосовно внесення технічних змін і доповнень до кредитного договору № 2706/1207/71-612 від 27.12.2007 в зв'язку з укладенням трьохстороннього договору про переведення боргу, при цьому, за твердженням позивача, при збільшенні суми кредиту до розміру встановленої трьохсторонньою угодою про переведення боргу 157 472,02 доларів США та зміні особи прозичальника з ОСОБА_5 на ОСОБА_6, банком було підтверджено, що не укладається новий кредитний договір та не вносяться зміни у договір про переведення боргу.

Також, 08.08.2011 між ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір про внесення змін до іпотечного договору № 2706/1207/71-612-z1 від 27.12.2007, відповідно до якого позивач набуває повний правовий статус іпотекодавця за вказаним іпотечним договором, має всі права та несе усі обов'язки, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За договором № 5 про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 2706/1207/71-612 від 27.12.2007 укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 сторони визначили розмір відсотків за користування кредитом та періоди їх сплати.

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі права вимоги, як кредитора за кредитним договором № 2706/1207/71-612 від 27.12.2007, а згодом 15.06.2012 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» за яким останньому перейшло право вимоги, зокрема за кредитним договором №2706/1207/71-612 від 27.12.2007.

Вказуючи, що спірні договори відступлення права вимоги укладені за наявності прямої заборони на заміну первісного кредитора новим кредитором та не за тими документами за якими існує право вимоги до ОСОБА_6, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09.10.2017 в задоволенні позову відмовлено (а.с. 217-220).

В апеляційній скарзі позивач та його представники, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказують, що суд не дав належну оцінку фактичним обставинам справи та наявним в ній доказам внаслідок чого дійшов безпідставного висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з безпідставності та необґрунтованості заявлених вимог.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 27.12.2007 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 2706/1207/71-612 за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 150 000 доларів США зі сплатою 11,9% річних зі строком дії до 27.12.2037. За п. 1.4 цього договору кредитні кошти були надані позичальнику для здійснення розрахунків за придбання квартири АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 27.12.2007 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 укладено і нотаріально посвідчено іпотечний договір № 2706/1207/71-612-z1 предметом якого є вказана квартира.

08.08.2011 між ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено трьохсторонній договір про переведення боргу, за яким усі права та обов'язки первісного позичальника ОСОБА_5 по кредитному договору № 2706/1207/71-612 від 27.12.2007 перейшли до нового позичальника ОСОБА_6.

У відповідності до п. 10 трьохстороннього договору про переведення боргу, жодна сторона не має права передавати права та обов'язки по цьому Договору іншій особі без письмової згоди іншої сторони. За п. 12 зміни і доповнення в Договір вносяться шляхом укладання Сторонами додаткових письмових угод, що є невід'ємною частиною даного Договору.

Судом встановлено, що саме в зв'язку з укладенням трьохстороннього договору про переведення боргу 08.08.2011 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 було підписано договір про внесення змін і доповнень № 4 до кредитного договору № 2706/1207/71-612 від 27.12.2007 за яким сторони домовились про розмір заборгованості позичальника ОСОБА_6 у сумі 158 666,61 доларів США та виклали кредитний договір у новій редакції.

Крім іншого, п. 11.5 кредитного договору викладеного в новій редакції і підписаного ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 дає право банку повністю або частково перевести свої права та зобов'язання по цьому Договору, а також по угодам, пов'язаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника. Більше того, сторони погодили, що позичальник не матиме до банку жодних претензій в разі вчинення останнім дій, зазначених у цьому пункті договору.

Дійсність кредитного договору № 2706/1207/71-612 від 27.12.2007, додаткових договорів, в тому числі договору від 08.08.2011 про внесення змін і доповнень № 4 до кредитного договору підтверджується: рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.04.2014 в справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки; рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2017 в справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Дельта-Банк» про визнання недійсним та скасування другого пункту договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору; рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.12.2015 у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11 третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про примусове виселення із житлового приміщення.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 626 ЦК Українивстановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК Українита відповідно до ст. 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК Українипередбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК Українипередбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, та не спростовано учасниками процесу, укладаючи 08.08.2011 договір про переведення боргу, зміни і доповнення до кредитного договору та викладаючи його в новій редакції, в тому числі щодо можливості банку переведення своїх прав без згоди позичальника, сторони, і ОСОБА_6 особисто, діяли вільно, на власний розсуд та визначаючи його умови.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов'язків за угодою, є виконанням угоди.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст.10 ЦПК Українизобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Посилання апелянта на те, що обумовленої пунктом 10 трьохстороннього договору про переведення боргу від 08.08.2011 письмової згоди ОСОБА_6 на вчинення відповідачами спірних договорів купівлі-продажу прав вимоги не було, є безпідставними з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі права вимоги, як кредитора за кредитним договором №2706/1207/71-612 від 27.12.2007 року, а згодом 15.06.2012 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» за яким останнє отримало всі права вимоги кредитора, зокрема за кредитним договором № 2706/1207/71-612 від 27.12.2007.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Зі змісту ст. 516 ЦК України вбачається, що ризик настання несприятливих наслідків у разі заміни кредитора у зобов'язанні несе новий кредитор, при цьому передача права вимоги іншій особі не звільняє боржника від обов'язку погашення заборгованості, а лише дає, у певних випадках, право на погашення заборгованості первинному кредитору.

Таким чином, заперечення надання згоди на передачу прав вимоги, не звільняє боржника від обов'язку погашення заборгованості та не виключає претензій щодо повернення заборгованості від кінцевого покупця права вимоги.

Твердження апелянта про удаваність правочину, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивач погодився з умовами шляхом підписання договору без будь-яких застережень, а враховуючи положення законодавства та зміст умов укладеного між сторонами договору, колегія суддів не знаходить підстав для висновку про його удаваність.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки є необґрунтованими та безпідставними, суперечать наявним у справі доказам, фактичним обставинам справи та вимогам закону. Більш того, слід зазначити, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення не впливають.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та його представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року по цивільній справі позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Омега-Банк», Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договорів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва

Повний текст постанови складений 22.12.2017.