АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5096/2017 р. Головуючий у 1 інстанції - Комаревцева Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за договором позики

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 р. залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23 208 306,78 грн. та судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покласти на ОСОБА_2, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 25.12.2013 р. між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, згідно умов якого позивач надав йому кошти в сумі 639 440,00 грн. що на день укладення договору позики за курсом НБУ становило 80 тис. дол.США, а позичальник зобов»язався повернути зазначені кошти у строк до 25.01.2014 р. (а.с.7).

Згідно до додаткової угоди №5 від 26.05.2014 р. кінцевий строк повернення позики було визначено 26.05.2014 року (а.с.18).

Позивач виконав умови вказаного договору позики та надав ОСОБА_3 зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_3 від 25.12.2013 р. (а.с.73).

Крім того, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 25.12.2013 р. було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_4 на забезпечення виконання договору позики від 25.12.2013 р. передав ОСОБА_1 в іпотеку квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.8-12).

ОСОБА_3 05.04.2016 р. помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.04.2016 року виданого ВДРАЦС Дарницького РУЮ у м.Києві (а.с.56).

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердженім договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 за життя неодноразово намагався повернути позивачеві борг що підтверджується копіями наявних у матеріалах справи листів від 11.02.2016 року, від 25.06.2014 року, від 28.05.2015 року, від 25.07.2014 року, від 25.08.2014 року (а.с.57, 60-63) ОСОБА_3, які надсилалися позивачеві з метою своєчасного виконання зобов'язань за договором позики і повернення боргу в сумі 639 440 грн.;

боржник намагався повернути борг ОСОБА_1, задля цього намагався зустрітися з ним, направляв листи з пропозицією прийняти від нього гроші. Однак, ОСОБА_1, на листи не відповідав, своє бажання отримати борг ані усно, ані в іншій спосіб не висловив. Цим самим, ОСОБА_1 фактично ухилився від отримання боргу, щоб у такий спосіб отримати право власності на квартиру.

На підставі п.2 ч.1 ст.537 ЦК України (виконання зобов'язання внесенням боргу у депозит нотаріуса), в разі ухилення кредитора від прийняття виконання, боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса.

Згідно ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

Так, приватним нотаріусом КМНО Цопіною Н.Л. 30.11.2015 р. направлено листа ОСОБА_1, згідно якого ОСОБА_1 надіслано заяву від ОСОБА_3 від 30.11.2015 року (а.с.58) про прийняття виконання зобов"язання щодо повернення ним суми боргу у розмірі 639 440 грн. 00 коп. задоговором позики від 25.12.2013 року, також у заяві містилось повідомлення, що у разі відмови або ухилення ОСОБА_1 прийняття виконання зобов"язання за зазначеним договором, ОСОБА_3, відповідно до ст.537 ЦК України, має намір виконати його шляхом внесення належних з нього грошових коштів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори. (а.с.59).

Не дочекавшись жодної відповіді від ОСОБА_1, 16.02.2016 р. ОСОБА_3 виконав свій обов'язок за договором позики у порядку ст.537 ЦК України, шляхом внесення боргу в сумі 639 440 грн. на депозит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчука О.М., що підтверджується квитанцією №1 від 30.11.2013 р. (а.с.53).

Грошові кошти в сумі 639 440 гри. 00 коп. ОСОБА_1 не витребувані і досі знаходяться на депозитному рахунку приватного нотаріуса.

Згідно п.10 гл.21 зазначеного Наказу, ані відповідач ані інша особа, без згоди ОСОБА_1 не мають права витребувати вказані кошти з депозиту.

Таким чином, ОСОБА_3 у передбачений законом спосіб, впорядку ст.537 ЦК України, виконав свій обов'язок перед ОСОБА_1

На підставі ст.ст.537, 598 ЦК України, вбачається, що зобов'язання позики починаючи з 16.02.2016 року, є припиненим, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 25.12.2013 р. в сумі 639 440 грн. 00 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.537 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 85 Закону України «Про нотаріат», внесення боргу у депозит нотаріуса є нотаріальною дією, яка засвідчує не тільки юридичний факт виконання боржником свого обов'язку, але і підтверджує наявність юридичного факту ухилення кредитора від прийняття зобов'язання.

На час розгляду вказаної справи, зазначена нотаріальна дія від 16.02.2016 р. щодо внесення боргу за договором позики від 25.12.2013 р., у відповідності до ст.50 Закону України «Про нотаріат» не оскаржена, є чинною і законною, отже такою, що підтверджує факт ухилення ОСОБА_1 від прийняття зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

На підставі ч.4 ст. 613 ЦК України, у випадку прострочення кредитора, боржник за грошовими зобов'язаннями не сплачує проценти за часпрострочення кредитора.

Підтвердженням обставин прострочення ОСОБА_1, як кредитора за договором позики є зазначена нотаріальна дія з внесення грошових коштів у депозит нотаріуса. За цих обставин як ОСОБА_3, так і його спадкоємці, звільнені від сплати процентів, про які вказує ОСОБА_1 у обгрунтуванні позову.

Згідно ч.3 ст.1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф,пеня), яка була присудженасудом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.

За життя ОСОБА_3, жодного судового рішення про стягнення з нього пені, штрафів тощо за договором позики від 25.12.2013 не приймалось, доказів зворотнього суду не надано.

Тому, на підставі ст.ст. 537, 598 ЦК України, зобов'язання позики починаючи з 16.02.2016 р. були припиненим, отже померлий ОСОБА_3виконав свої боргові зобов'язання перед ОСОБА_1

Згідно ч.2 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Оскільки, померлим ОСОБА_3 було проведено повний розрахунок заборгованості за основним зобов'язанням, шляхом внесення боргу у депозит нотаріуса, а за його життя жодних судових рішень про стягнення неустойки і процентів не ухвалювалося, то покладення на спадкоємця обов'язку сплати боргу і відсотків після смерті спадкодавця, є безпідставним і таким, що суперечить зазначеним вимогам законодавства.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.02.2017 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :