Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/3120/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 55 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемошне Агро» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемошне Агро» (надалі ТОВ «Черемошне Агро» або роботодавець). Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 8 220 грн., середній заробіток за час не виплати заробітної плати в сумі 55 860 грн., а також у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. (а.с. 46-49). Свої вимоги обґрунтовував тим, що працював у ТОВ «Черемошне Агро» на посаді агронома з 22 лютого 2014 року по 31 грудня 2014 року. Роботодавець виплачував заробітну плату у меншому розмірі, ніж передбачено у штатному розкладі, у звязку з чим утворилася заборгованість у розмірі 5 280 грн. Окрім того, при звільненні йому не виплачені також кошти за невикористану відпустку в розмірі 2 940 грн. Оскільки час затримки розрахунку починаючи з січня 2015 року склав 19 місяців, то до стягнення підлягає середній заробіток у сумі 55 860 грн. В обґрунтування моральної шкоди посилається на моральні страждання, яких він зазнав через порушення його законних прав та додаткові зусилля, що необхідно було докласти для організації життя.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зокрема посилається на те, що відповідачем частково визнано позов, а саме, визнана заборгованість за невикористану відпустку та факт виплати заробітної плати не в повному обсязі. Суд першої інстанції не взяв до уваги письмові докази та пояснення сторін у справі, а тому безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач отримав заробітну плату за період роботи з березня 2014 року по 31 грудня 2014 року по 2 500 грн. в місяць, тобто у повному обсязі, оскільки решту суми складають податки й інші обовязкові платежі.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що з 22 лютого 2014 року по 31 грудня 2014 року позивач працював у відповідача на посаді агронома з посадовим окладом згідно штатного розкладу (а.с.5,64).

Відповідно до штатного розкладу ТОВ Черемошне Агро» на 2014 рік місячний посадовий оклад агронома складав 2 940 грн. (а.с.6)

З цієї суми прибутковий податок складав 334,16 грн., а єдиний внесок - 105,84 грн., тобто до виплати належало 2 500 грн. (2 940 грн. -334,16 грн. 105,84 грн. = 2 500 грн.) (а.с. 86-96).

Сторонами не спростовано, що компенсація за час невикористаної відпустки складає 1 929,38 грн. (сума вирахувана без утриманням прибуткового податку з громадян та іншого обовязкового платежу єдиного внеску).

Існує дві форми виплати працівникам заробітної плати: 1) через касу підприємства або 2) через уповноважену установу банку. У разі виплати заробітної плати через касу товариства оформляється відомість на виплату грошей.

У матеріалах справи є платіжні відомості про виплату позивачу заробітної плати за березень - серпень 2014 року по 2 500 грн. за кожний місяць (а.с.33-38).

Поряд із цим, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано твердження позивача про те, що йому в порушення вимог ст.115 КЗпП України, заробітна плата за лютий 2014 року в сумі 598,29 грн., за вересень - грудень 2014 року по 2 500 грн. за кожен місяць виплачена не була, чим доводиться наявність заборгованості із заробітної плати у сумі 10 598,29 грн. (сума вирахувана з утриманням прибуткового податку з громадян та іншого обовязкового платежу єдиного внеску: 2 500 грн. х 4 міс. = 10 000 грн. + 598,29 грн. = 10 598,29 грн.).

Під час судового засідання в суді апеляційної інстанції сторони визнали ту обставину, що у день звільнення позивач працював. Обставини, що визнані сторонами, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Всупереч вимог ст.116 КЗпП України при звільненні товариством позивачу не були виплачені усі суми, що належали останньому, тобто не була виплачена вищевказана заборгованість із заробітної плати та компенсація за невикористану відпустку в сумі 1 463,67 грн. грн. (сума вирахувана з утриманням прибуткового податку з громадян та іншого обовязкового платежу єдиного внеску), а тому при звільненні ОСОБА_1 не виплачено з вини ТОВ «Черемошне Агро» 12 061,96 грн. (10 598,29 грн. + 1 463,67 грн. = 12 061,96 грн.). Сума вирахувана з утриманням прибуткового податку з громадян та інших обовязкових платежів.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток по день ухвалення рішення, оскільки роботодавець не довів відсутності своєї вини.

Відповідно до довідки, яку надав відповідач, середньоденна заробітна плата позивача становила 136,74 грн. (а.с.115). Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді та складає на час ухвалення даного рішення 85 189,02 грн. = 136,74 грн. х 623 дн.

Позивач зменшив позовні вимоги, а також до початку розгляду справи судом першої інстанції по суті шляхом подання письмової заяви змінив предмет позову з компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати на середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні. Враховуючи ту обставину, що суд розглядає справи у межах заявлених позивачем вимог, вимоги щодо стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, а також щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не можуть бути задоволені у сумах, що перевищують заявлені вимоги (ст.11 ЦПК України), а тому підлягає до стягнення заборгованість із заробітної плати у сумі 8 220 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 55 860 грн.

Оскільки колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про повне задоволення остаточно заявлених позовних вимог щодо заборгованості, то принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосований бути не може.

Невиплатою заробітної плати та не проведенням повного розрахунку при звільненні відповідач завдавав позивачу моральних страждань. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач вимушений був витрачати додаткові зусилля для організації свого життя, тобто шукати іншу роботу. Виходячи із засад виваженості та розумності, колегія суддів вважає, що у відшкодування моральної шкоди справедливим буде стягнути 300 грн., оскільки стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні певною мірою вже відшкодовує спричинену моральну шкоду (ст.237-1 КЗпП України).

Відповідно до ст.309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 задовольняє частково, стягуючи заборгованість у сумі 8 220 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 55 860 грн. та у відшкодування моральної шкоди 300 грн., а у стягненні у відшкодування моральної шкоди в сумі 700 грн. відмовляє за безпідставністю.

Згідно з ст.88 ЦПК України судовий збір стягується з відповідача в дохід держави, оскільки з вини останнього справа доведена до суду.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемошне Агро» на користь ОСОБА_1 8 220 грн. заборгованості з заробітної плати, 55 860 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 300 грн. у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемошне Агро» в дохід держави 1 192 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: