АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

19 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Саліхова В.В.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року про повернення позовної заяви для подання до належного суду (суддя Кізюн Л.І.) у справі № 760/19403/17 Солом'янського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем 22.12.2016 укладено договір оренди нерухомого майна, за умовами якого останній передав їй у строкове платне користування квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 21 березня 2017 року відповідач без попереднього повідомлення примусово виселив її з квартири, змінивши замки, чим причинив порушення її права на проживання у даній квартирі.

Позивачка, посилаючись на те, що нею були надмірно сплачені кошти за оренду квартири, а також завдаток, який не повернуто, просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь зазначені кошти у розмірі 66 420,91 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачка через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що суд дійшов помилкового висновку про те, що спір подано з приводу нерухомого майна, оскільки предметом даного спору є невиконання грошового зобов'язання, а саме стягнення з відповідача суми заборгованості за договором найму (оренди) нерухомого майна. Вважала, що при постановленні ухвали судом неправильно встановлено обставини справи щодо предмета спору, внаслідок чого неправильно застосовано положення цивільного процесуального законодавства, якими врегульовано подання позовів за правилами виключної підсудності.

Судом не враховано, що в матеріалах справи міститься доказ про зареєстроване місце проживання відповідача в Солом'янському районі м. Києва, а тому справа повинна розглядатися Солом'янським районним судом м. Києва. Однак, незважаючи на докази про зареєстроване місце проживання відповідача в Солом'янському районі м. Києва, судом безпідставно повернуто позовну заяву позивачу.

Вказувала на те, що при постановленні ухвали судом не взято до уваги, що позивач у відповідності до вимог процесуального закону звернулася до суду із позовною заявою за останнім відомим місцем проживання відповідача.

За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивачка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення надмірно сплачених коштів за договором оренди нерухомого майна (а.с.3-5).

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу для подання до належного суду, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник з приводу користування нерухомим майном, яке знаходиться в Печерському районі м. Києва, а тому справа має розглядатися за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням майна Печерським районним судом м. Києва.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним з огляду на наступне.

На час вирішення питання про повернення позовної заяви позивачу для подання до суду за місцезнаходженням нерухомого майна суд керувався положеннями ч. 1 ст. 114, 115 ЦПК України (в редакції 2004 року зі змінами), за приписами яких позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

В пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, щовиключну підсудність встановлено на позови про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо.

Як вірно встановлено судом першої інстанції між сторонами виник спір з приводу виконання договору найму (оренди) нерухомого майна від 22.12.2016, за умовами якого відповідач передав, а позивачка прийняла у строкове платне користування двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 115, п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України (в редакції 2004 року зі змінами), яка на діяла на час вирішення судом процесуального питання, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Заява (позовна заява) повертається у випадку, коли справа не підсудна суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про непідсудність справи Солом'янському районному суду м. Києва та повернення позовної заяви позивачу для звернення до Печерського районного суду м. Києва.

Таким чином, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, а тому відсутні правові підстави для скасування ухвали суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про постановлення судом першої інстанції ухвали з дотримання вимог закону, відсутні підстави для направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в новій редакції, оскільки за приписами даної норми направлення справи пов'язане зі скасуванням ухвали, а колегією суддів не встановлено підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Дата виготовлення повного тексту постанови - 22 грудня 2017 рік.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПО С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/19403/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12951/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Кізюн Л.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.