Справа №366/662/17
Пр. №2/366/152/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 травня 2017 року Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Тетервак Н.А.,

при секретарі: Мельниченко Т.В.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванків справу за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 до ДСП «Чорнобильський спец комбінат» про стягнення вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

Позивач через свого представника звернулася до суду з позовною заявою до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» про стягнення вихідної допомоги у зв'язку із звільненням внаслідок порушення власником законодавства про працю чи колективного договору, в розмірі, встановленому колективним договором, але не менше 3-тримісячного середнього заробітку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 01 листопада 2005 року вона була прийнята на роботу на посаду медсестри в службу безпеки руху транспортного комплексу до Державного підприємства «Чорнобильсервіс», яке в подальшому було реорганізоване у Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильський спец комбінат», де вона і продовжувала свою трудову діяльність на посаді медсестри 1 категорії відділу організації безпеки дорожнього руху відділення транспортного забезпечення. Відповідачем 02 листопада 2016 року наказом № 708-ос на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням у зв'язку з невиконанням роботодавцем умов колективного договору) було звільнено позивача з роботи.

При звільненні з роботи позивачу не було виплачено вихідну допомогу, передбачену ст.44 КЗпП України. У відповідності до зазначеної норми ця допомога виплачується при припиненні трудового договору, зокрема внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, трудового чи колективного договору (ст.38 КЗпП України) у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Положення колективного договору, який діє у ДСП «Чорнобильський спец комбінат», щодо розміру вихідної допомоги при звільненні через невиконання власником трудового чи колективного договору позивачу не відомі. Крім того, вона також не знає свого розміру середнього заробітку при звільненні.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не сплачує вихідної допомоги у зв'язку із звільненням внаслідок порушення власником законодавства про працю чи колективного договору, в розмірі, встановленому колективним договором, але не менше 3-тримісячного середнього заробітку позивачу, то позивач змушена звертатися до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 свої позовної вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 повністю посилаючись на те, що Колективним договором підприємства від 12.08.2015 року, зареєстрованим Іванківською районною державною адміністрацією 27.08.2015 року за № 673, передбачена виплата матеріальної допомоги на оздоровлення. Оскільки позивач в 2016 році перебувала в трудових відносинах з відповідачем, тому мала право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення.

У відповідності до графіку відпусток на 2016 рік ОСОБА_3 надавались відпустки у травні та у вересні 2016 року, а саме: у травні на 30 календарних днів з 03 травня 2016 року по 02 червня 2016 року, у вересні на 15 календарних днів з 01 по 15 вересня 2016 року, - частина цієї відпустки, а саме: 10 календарних днів з 05 по 14 вересня 2016 року була перенесена на інший час поточного року, в зв'язку з хворобою під час відпустки.

Крім того представник відповідача зазначив, що у 2016 році ОСОБА_3 не зверталася до Відповідача із заявами про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, навіть у разі такого її звернення у відповідача до 31.12.2016 року не виникало обов'язку щодо виплати їй допомоги перед наданням чи після закінчення відпустки, відповідно до п.4 додатку 9 до Колективного договору. Зазначене положення Колективного договору про виплату матеріальної допомоги на протязі одного бюджетного року не суперечить чинному законодавству, не порушує трудових прав працівників, було схвалене та прийняте трудовим колективом підприємства, у зв'язку з вкрай важким фінансовим станом підприємства протягом 2015 року, та наявною достовірною інформацією щодо аналогічного стану в 2016 році. Дійсно у другій половині 2016 року підприємство опинилось на межі припинення діяльності, у зв'язку з чим КМУ був змушений виділити підприємству 90 млн. грн., які надійшли 14.11.2016 року та були використані на погашення боргів, сплату податків, виплату заробітної плати та інших її складових, а також матеріальної допомоги.

02 листопада 2016 року позивач була звільнена з роботи і з нею був проведений повний розрахунок, у тому числі нарахована та виплачена матеріальна допомога. Дані кошти отримані ОСОБА_3 у листопада 2016 року, після відрахування податків та платежів, зокрема матеріальна допомога 03.11.2016 року.

Оскільки позивач перебувала на лікарняному з 19 жовтня 2016 року по 17 листопада 2016 року, яке не вплинуло на дату її звільнення, але вплинуло на час розрахунку з нею, тому Відповідач повинен здійснити оплату листків непрацездатності. Оплата листків проведена у грудні 2016 року, крім того в грудні 2016 року була виплачена премія за жовтень 2016 року.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_3 була звільнена за ч.3 ст.38 КЗпП - за власним бажанням у зв'язку з невиконанням підприємством умов Колективного договору, їй не було нараховано та виплачено вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку згідно ст.44 КЗпП, через те, що з боку відповідача відсутнє невиконання умов Колективного договору щодо позивача. Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідач не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання з позивачем трудового договору на підставі ч.1 ст.38 КЗпП, також у відповідача відсутні підстави для відмови працівнику у звільненні за ч.3 ст.38 КЗпП, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом з достовірністю встановлено, що на підставі наказу № 708-ос ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 26 жовтня 2016 року ОСОБА_3 з 02 листопада 2016 року було звільнено з посади медсестри 1 категорії відділу організації безпеки дорожнього руху відділення транспортного забезпечення за власним бажанням у зв'язку з невиконання роботодавцем умов колективного договору (ч.3 ст.38 КЗпП). Підстава звільнення - заява ОСОБА_3 від 19.10.2016 року.

У відповідності до ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю «працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору».

Згідно ст.44 КЗпП «при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток».

Однак, відповідач не згоден з позовними вимогами позивача, так як вважає, що зі сторони відповідача (роботодавця) порушень Колективного договору не було. Крім того, відповідач посилається на Постанову Верховного Суду України у справі № 6-120цс12 від 31.10.2012 року, де вказано «за змістом ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства ( ч.3 ст.38 КЗпП), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України».

Аналізуючи норму, суд приходить до висновку, що позивач звільнившись за ч.3 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, повинен довести вину роботодавця щодо порушення вимог Колективного договору.

З п.7.1 Колективного договору Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спец комбінат», схвалений 12.08.2012 р.,Протокол №1,зареєстьрований Іванківською РДА, реєстр №673 від 27.08. 2015 року,- слідує, що уповноважений власника зобов'язується надати в повному обсязі пільги та компенсації, передбачені КЗпП України та Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими законодавчими та нормативно-правовими актами, згідно Плану використання коштів, Фінансового плану підприємства на відповідний рік та Положення «Про виплату матеріальної допомоги працівникам державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спец комбінат».

Відповідно до п.4 Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам ДСП «Чорнобильський спец комбінат»(Додаток№9),при наданні щорічної відпустки працівнику на протязі одного бюджетного року виплачується одноразова матеріальна допомога на оздоровлення.

Відповідно до п.4 Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам ДСП «Чорнобильський спец комбінат»(Додаток№9),при наданні щорічної відпустки працівнику на протязі одного бюджетного року виплачується одноразова матеріальна допомога на оздоровлення.

Отже, позивач, використовуючи відпустки за 2016 рік згідно графіку, мала право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, про що мала зазначити в своїй заяві, однак позивач за 2016 рік до відповідача з відповідними заявами про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення не зверталась.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 зверталась до відповідача із заявою про надання їй відпусток за період 2016 року, а на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення відсутні будь-які докази.

Отже, не вказавши в заяві вимоги про надання відповідачем допомоги на оздоровлення позивачу, роботодавець не міг знати в якому місяці позивач хоче отримати дану допомогу в травні чи вересні 2016 року, оскільки п.7 Колективного договору чітко передбачено, що допомога на оздоровлення вплачується в календарному році,тобто до 31 грудня 2016 року.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, доводи позивача та її представника про те, що відповідач зобов»язаний виплатити ОСОБА_3 допомогу у зв'язку із звільненням внаслідок порушення власником законодавства про працю чи колективного договору, в розмірі, встановленому колективним договором, але не менше 3-тримісячного середнього заробітку, не відповідають дійсним обставинам та не підтверджено жодним доказом. Інших доказів, які б підтвердили даний факт позивачем або її представником в судовому засіданні не надано.

На підставі викладеного, ст.ст.38,44 Кодексу законів про працю України, керуючись ст. ст. 3,10,11,60, 61,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_3 в позові до ДСП»Чорнобильський спецкомбінат» про стягнення вихідної допомоги ,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд протягом10 днів з часу проголошення, а особами,які були відсутні в судовому засіданні,в той же строк,- після отримання копії рішення.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку на оскарження, а в разі подачі апеляції, - після прийняття рішення апеляційним судом Київської області.

Повний текст рішення складено 22 травня 2017 року.

Суддя: Н.А.Тетервак