Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/6341/16Головуючий у 1-й інстанції Суркова В.П.
Пр. № 22-ц/778/1200/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Дашковської А.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4В, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,0 грн. від всіх видів доходів відповідача щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом, до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

В обґрунтування свого позову зазначала, що з відповідачем знаходилась у зареєстрованому 10.11.2007 року шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2016 року, що набрало законної сили. В теперішній час сторони проживають окремо. Мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на її утриманні. Відповідач не бажає в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, участі в її вихованні не приймає, хоча неофіційно працює та має багато майна.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2017 року (а.с. 122-124), з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 20 січня 2017 року про виправлення описки (а.с. 125), позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 жовтня 2016 року і до повноліття дитини.

В задоволенні іншої частини вимог про стягнення аліментів відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Відповідач ОСОБА_3 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 131-139) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 163), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.167).

В автоматизованому порядку у складі колегії суддів апеляційного суду у цій справі спочатку суддею Дашковською А.В. було замінено суддю Маловічко С.В. у звязку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 164-165), а потім суддею Маловічко С.В. замінено суддю Кочеткову І.В. у звязку із тривалим відрядженням останньої (а.с. 174-175).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 06 квітня 2017 року, не відбувся та був відкладений в порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_3 (а.с. 178-179).

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача (а.с. 186187).

У судове засідання 18 травня 2017 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 180-184), у тому числі позивач ОСОБА_2 через свого представника за довіреністю (а.с. 120) ОСОБА_5, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 не зявились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Позивач ОСОБА_2 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила.

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційному суду заяву (а.с. 185), в якій просив розглядати дану справу апеляційним судом в його відсутність.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання сторін у цій справі позивача ОСОБА_2 і відповідача ОСОБА_3 та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила заяву відповідача ОСОБА_3 задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю сторін за присутністю представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст.ст. 180,182, 183, 184 СК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212-215, 292, 294, 367 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача лише в частині їх задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони у цій справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2007 року по 01.06.2016 року (а.с. 6,11).

Сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на утриманні матері позивача у цій справі (а.с. 10, 12).

Відповідно до довідки податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області № 56807 від 19.12.2016 року відповідач отримує заробітну плату (а.с. 119).

Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції правильно відповідно до ст. 182 СК України врахував стан здоров'я й матеріальне становище дитини, а також платника аліментів, іншої обставини, які мають істотне значення.

Вирішуючи позов в частині вимог про розмір аліментів, суд першої інстанцій правильно знайшов ґрунтовними твердження представника відповідача про необхідність стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, так як за змістом до ст. 183 СК України аліменти на утримання неповнолітніх дітей стягуються у частці від заробітку (доходу) батьків, розмір якої визначає суд.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 має стабільний заробіток, суд першої інстанції правильно у відповідності до ст. 183 СК України вважав за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, яка буде домірною як майновому стану платника аліментів, так і іншим обставинам, які правильно врахував суд першої інстанції при визначенні розміру частки.

Відмовляючи позивачці у задоволенні вимог про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до ст. 184 СК України визначення розміру в такому порядку можливо за умови мінливого, нерегулярного доходу платника аліментів, отримання ним частини доходів в натурі та при наявності інших обставин, що мають істотне значення, і не вбачав підстав для визначення такого розміру аліментів за обставин, що встановлені судом першої інстанції при вирішенні цього спору.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену нею в її позові у цій справі, і яку вона та її представники вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В вислу вимог ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Суд першої інстанції правильно вважав, що підстави для застосування ст. 184 СК України (визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі) у цій справі відсутні.

Так, за змістом ст. 184 ч. 1 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може, але не зобовязаний визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Тим більш, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 працює у ТОВ «ДЖИ.ДЖИ.ФАРМ» та УІ ТОВ СП «ВЕЛЬТА-КОСМЕТІК», має регулярний, немінливий дохід (а.с. 119).

Крім того, факт наявності постійного місця роботи та постійного доходу у відповідача позивачем у суді першої інстанції не оспорювався, а тому не підлягає доказуванню в силу вимог ст. 61 ч.1 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції обґрунтовано та правильно визначив розмір аліментів з відповідача на користь позивача на утримання єдиної дитини у вигляді 1/4 частини заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 жовтня 2016 року і до повноліття дитини.

Якщо відповідач ОСОБА_3 має чи буде мати у подальшому ще інші доходи, окрім заробітної плати у вищезазначених товариствах, то з них він також має платити аліменти на користь позивача на утримання дитини, враховуючи вищезазначений визначений судом першої інстанції у цій справі розмір аліментів.

Вищезазначений визначений судом першої інстанції розмір аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді частки заробітку (доходу) батька відповідає інтересам цієї неповнолітньої дитини, враховує рівень життя дитини, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

При цьому, позивач також не позбавлена можливості вирішувати питання про стягнення з відповідача на утримання неповнолітньої дитини додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хвороби тощо) окремо від цієї справи в порядку, визначеному ст. 185 СК України.

Однак, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі, зокрема форми та розміру аліментів на дитину, відсутні.

Позивач ОСОБА_2 та представники останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі в частині його відмови.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, судом першої інстанції оскаржуємим рішенням правильно з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішено питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_2 була звільнена в силу вимог Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне розяснити сторонам у цій справі, що визначений у цій справі розмір аліментів у подальшому може бути змінений судом за позовом платника або одержувача аліментів при наявності обставин, передбачених ст. 192 СК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_6ОСОБА_7