Справа № 527/1939/17
провадження 2/527/903/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2017 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Левицької Т.В.,
при секретареві - Савчук О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту монокристалів НАН України, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 в заяві, адресованій суду, прохав розглянути справу за його відсутності, вказав, що постійно проживає у вказаному будинку підтримує споруди в порядку, проводить ремонт, регулярно обробляє огород, посадив плодові дерева, сплачує комунальні послуги, вивозить сміття, позов підтримує в повному обсязі та згодний на ухвалення заочного рішення в разі неявки представника відповідача .
Представник відповідача до суду не зявився, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності зазначивши, що проти задоволення позову заперечують у повному обсязі, зазначив, що майно є власністю держави України та належить на праві оперативного управління інституту монокристалів НАН України. Позивач не мешкає та не мешкав у зазначеному будинку, так як останній знаходиться в аварійному стані, не придатний для житла, так як там вже досить давно не робився ремонт ні капітальний, ні косметичний.
Відповідно до ст. ст.223, 280-281 ЦПК України суд ухвалив судове засідання провести у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в справі доказів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
В порядку п. 9 ч. 1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу
На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок наданих доказів встановив наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Як розяснено в п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Із змісту ст. 344 ЦК України та розяснень зазначеної вище Постанови Пленуму ВССУ випливає, що право власності на чуже майно набувається за набувальною давністю лише за сукупності всіх цих обставин.
Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначений правовий висновок знайшов своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».
Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуте право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику відмовлено.
Як встановлено в судовому засіданні, рішенням № 9 від 16.06.1989 виконавчого комітету Градизької селищної ради народних депутатів Глобинського району Полтавської області УРСР «Про надання дозволу на купівлю жилого будинку в селищі Градизьк під будинок творчості учених НВО «Монокристалреактив» виконком селищної ради народних депутатів вирішив дозволити НВО «Монокристалреактив» купити в селищі Градизьк по вулиці Короленка, буд. 14, жилий будинок для організації в ньому будинку творчості учених та працівників НВО «Монокристалреактив».
Згідно технічного паспорту на житловий будинок № 14 квартал № 147 по вул. Короленка смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області власником є Кооператив «Сапфір» при НТК «Інститут Монокристалів» АН м. Харків проспект Леніна, 60.
Як вбачається з довідки № 5698 від 12.09.2017, виданої виконкомом Градизької селищної ради ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 Пятирічки, буд.7 кв.107, але фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1990 року.
Вказані обставини визнані сторонами й тому, у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.
В судовому засіданні встановлено, що позивачу було відомо, що будинок з господарськими будівлями за адресою: вул. Короленка, 14 в смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області належить кооперативу «Сапфир» при НПО Монокристалреактив.
За таких обставин, ОСОБА_1 повинен був і міг знати, що володіє чужою річчю та про відсутність у нього підстав для набуття права власності на житловий будинок, який належить кооперативу «Сапфир» при НПО Монокристалреактив.
З огляду на зазначене, суд не може визнати добросовісним володіння ОСОБА_1 спірним житловим будинком. Сам по собі факт використання ОСОБА_1 вказаного житлового будинку не свідчить про добросовісність заволодіння ним.
Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1І не доведено переконливими доказами те, що він добросовісно заволодів чужим майном спірним будинком, тобто не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю та не мав найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна, і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: сел. Градизьк Глобинського району Полтавської області, вул. Короленка, 14 .
На підставі викладеного та керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19,76,81, 133, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
у х в а л и в :
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошеннядо Апеляційного суду Полтавської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Т. В. Левицька