Справа №442/2491/17
Провадження №2/442/1269/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд з вказаним вище позовом в обґрунтування якого посилаються на те, що їй на праві власності згідно договору дарування №3917 від 18.10.2006р. належить ? квартири АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО 21.10.2006 року. Реєстраційний номер: 16389223.

Крім неї, в даній квартирі проживають її батьки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вони та її сестра ОСОБА_5/ОСОБА_4/ ОСОБА_6 є співвласниками квартири.

Крім цього, не маючи права власності, зареєстровані як члени сім»ї: ОСОБА_7 - мати її колишнього чоловіка, її діти-Кулакевич ОСОБА_8, 2001р.н. ОСОБА_9, 2009р.н., діти сестри: ОСОБА_10, 2009р.н., ОСОБА_11, 2012р.н. і піднаймач житла ОСОБА_12, 1982р.н.

А також, не маючи права власності на квартиру, зареєстрований, але не проживає її колишній чоловік, відповідач по справі - ОСОБА_2, з яким вона в листопаді 2014 року розлучилась.

З вересня 2015 року відповідач не проживає в квартирі, забрав всі свої речі і пішов геть.

З цього часу не виявляв наміру та бажання проживати у квартирі, з нею не спілкується, не приймає участі у вихованні дітей, не відвідує їх.

Напротязі періоду, який минув з часу залишення відповідачем жилого приміщення, останній будь-яких обов»язків по оплаті за комунальні послуги не несе, не приймає участі в утриманні житла. Добровільно знятись з реєстрації не бажає.

В даний час в неї є інша сім»я, вона одружилась вдруге 20.09.2016 року і відповідач для неї зовсім чужа людина.

Така ситуація створює для неї негативні наслідки, оскільки сам факт формальної реєстрації відповідача, який не проживає в квартирі позбавляє можливості оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування газом, світлом та ін. Відповідач мав кредитні зобов»язання і на її адресу поступають різні документи, попередження з приводу його заборгованості.

Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою понад встановлені законом строки без будь-яких поважних причин підтверджується актами обстеження фактичного місця проживання, складеними комісією представників КП «ЖЕО» від 27.01.2017 року та від 23.02.2017 року, наведені вище обставини змушують її звернутися з даним позовом в суд.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 не зявився в судове засідання, не повідомивши причин неявки, хоч повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання рекомендованою кореспонденцією та через оголошення в пресі, керуючись п. 9 ст. 74 ЦПК України, суд вважає цих осіб повідомленими про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Суд вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто відповідач, без згоди позивачів (власника), використовує належну їм власність для свого реєстраційного обліку. Така реєстрація відповідача є перешкодою для позивачів у повному розпорядженні і користуванні належною їм власністю - квартирою, тобто ця реєстрація порушує їхні права власності.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, "власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном".

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір.

За правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації.

Матеріалами справи встановлено, що позивачу на праві власності згідно договору дарування № 3917 від 18.10.2006 року належить ? частина квартири АДРЕСА_2.

Відповідач по справі ОСОБА_2 який зареєстрований за вказаною вище адресою, являється колишнім чоловіком позивачки, та з вересня 2015 року в цій квартирі не проживає, що підтверджується актами обстеження фактичного місця проживання, складеними 27.01.2017 року та 23.02.2017 року комісією представників КП «Житлово-експлуатаційне об»єднання» Дрогобицької міської ради.

При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням слід керуватися роз'ясненнями абзацу 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. №9.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. З Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».

Отже, судом встановлено факт відсутності відповідача у квартирі понад встановлені законом строки, без поважних причин, оскільки жодних перешкод в користуванні такій зі сторони позивача йому не чинилося, відповідач добровільно залишив спірне житло і переїхав жити в інше місце.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 10, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.. 405 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_3.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя О.В. Крамар