Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/1554/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Громова І.Б.
Провадження №22-ц/778/950/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначено, що з 11 серпня 2006 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Спільних дітей від шлюбу не мають. За час шлюбу подружжя придбали наступне майно: пластикові вікна у кількості 4 штук вартістю 6000 грн., газовий котел вартістю 6000 грн., газову колонку вартістю 1200 грн., шафу-купе малу вартістю 5000 грн., шафу-купе велику дзеркальну вартістю 10000 грн., кутовий диван вартістю 8000 грн., кондиціонер «Osaka 12» вартістю 4000 грн., телевізор «ВВК» вартістю 2000 грн., газову плиту вартістю 1500 грн., мікрохвильову піч «Samsung» вартістю 1000 грн., комплект кухонних меблів вартістю 8000 грн., стабілізатор напруги вартістю 3000 грн., холодильник «Samsung» «Вольконтроль» вартістю 5000 грн., шафу-купе вартістю. 3000 грн., комплект стіл та тумба вартістю 1400 грн., пенал для ванної кімнати вартістю 500 грн., а також побудували за спільні кошти фундамент під гараж вартістю 12000 грн., підвал, будівництво якого не завершене вартістю 10000 грн., вигрібну яму у кількості 2 штук вартістю 8000 грн., паркан разом з фундаментом вартістю 9000 грн., крівлю (дах) на прибудові вартістю 12000 грн., всього на загальну суму 116600 грн.

В добровільному порядку відповідач не бажає поділити спільне майно.

Враховуючи вищевикладене просив суд поділити спільне майно наступним чином: виділити йому шафу-купе малу вартістю 5000 грн., кондиціонер «Osaka 12» вартістю 4000 грн., телевізор «ВВК» вартістю 2000 грн., холодильник «Samsung» «Вольконтроль» вартістю 5000 грн., мікрохвильову піч «Samsung» вартістю 1000 грн., стабілізатор напруги вартістю 3000 грн., шафу-купе велику дзеркальну вартістю 10000 грн., кутовий диван вартістю 8000 грн. на загальну суму 38000 грн.; відповідачу виділити наступне майно: пластикові вікна у кількості 4 штук вартістю 6000 грн., газовий котел вартістю 6000 грн., газову колонку вартістю 1200 грн., газову плиту вартістю 1500 грн., комплект кухонних меблів вартістю 8000 грн., комплект стіл та тумба вартістю 1400 грн., шафу-купе вартістю. 3000 грн., пенал для ванної кімнати вартістю 500 грн., фундамент під гараж вартістю 12000 грн., підвал, будівництво кого не завершене 10000 грн., вигрібну яму вартістю у кількості 2 штук вартістю 8000 грн., паркан разом з фундаментом вартістю 9000 грн., крівлю (дах) на прибудові вартістю 12000 грн. на загальну суму 78600 грн.; стягнути з відповідача на його користь компенсацію вартості частки у спільному сумісному майні, яке є неподільним в розмірі 20000 грн.

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 подала зустрічний позов до ОСОБА_3, про поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2016 року шлюб між ними розірвано. За період шлюбу вони придбали наступне майно: пласкопанельний телевізор LG вартістю 10898 грн., автомобіль ВАЗ 21043-20, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 вартістю 4233 доларів США, що еквівалентно 109211,40 грн., який знаходиться в користуванні відповідача.

Також за час шлюбу були укладені наступні договори позики: 24.04.2013 року на суму 2100 доларів США, строк повернення до 01.12.2013 року.

14.02.2013 року на суму 3000 доларів США, строк повернення до 01.09.2013 року, з яких подружжям було повернуто 600 доларів США. Залишок за цим договором складає 2400 доларів США.

24.06.2013 року на суму 6000 доларів США, строк повернення до 24.06.2014 року. 21.03.2014 року на суму 2000 доларів США, строк повернення до 25.04.2014 року, з яких подружжям було повернуто 1000 доларів США. Залишок за цим договором складає 1000 доларів США, тобто на загальну суму 11500 доларів США. На неодноразові вимоги кредитора вона була вимушена особисто сплатити борг у повному обсязі, що підтверджується розпискою від 02.08.2016 року.

Враховуючи вищевикладене просила суд поділити майно наступним чином: виділити їй пласкопанельний телевізор LG вартістю 10898 грн., стягнути з ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину сплачених нею боргів в розмірі 142485 грн., 54605,70 грн. вартості 1/2 частини автомобіля ВАЗ 21043-20 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 за вирахуванням 1/2 частини пласкопанельного телевізора LG в розмірі 5449 грн., всього стягнути з відповідача на її користь 191641,70 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2016 року в задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Поділено спільне майно та борги подружжя:

Виділено ОСОБА_5 пласкопанельний телевізор LG вартістю 10898 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 142485 грн., сплачених в рахунок погашення заборгованості за договорами позики від 24.04.2013 року, 14.02.2013 року, 24.06.2013 року, 21.03.2014 року, 54605 грн.70 коп. вартості 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 21043-20 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, за вирахуванням вартості 1/2 частини пласкопанельного телевізору LG у розмірі 5449 грн., а всього 191641 грн. 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 1970 грн. 92 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що з 11.08.2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2016 року (а.с. 2).

Обидві сторони намагалися довести, що під час шлюбу вони придбавали майно яке перебувало у їх спільні або особистій власності.

Судом першої інстанції з урахуванням наданих сторонами доказів встановлено, що сторонами під час шлюбу набуте спільне майно: пласко панельний телевізор та автомобіль ВАЗ.

Щодо іншого майна, у тому числі зазначеного у заявленому основному позові, позивачем ОСОБА_3 ані при розгляді справи у суді першої інстанції, ані в апеляційному суді не доведено, що таке майно існувало та було придбано за час шлюбу .

Натомість за ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, встановивши, що за час перебування у шлюбі подружжя придбали пласкопанельний телевізор ТВ 37-42 LG 42 LW575S вартістю 10 898 грн., що підтверджується видатковою накладною № ЧZPJ-0053 від 24.03.2012 року (а.с. 31) та автомобіль ВАЗ 21043-20, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 4233 доларів США, що еквівалентно 109211,40 грн., який зареєстрований на імя відповідача ОСОБА_3, що підтверджується повідомленням Регіонального сервісного центру в Запорізькій області № 31/8-3590 від 29.11.2016 року, суд першої інстанції правильно вирішив про розподіл цього майна.

Посилання позивача на іншу вартість майна зокрема, автомашини ВАЗ, не можуть бути підставою для зміни визначеної судом першої інстанції оцінки, позаяк висновок про вартість зароблений після постановлення оскаржуваного судового рішення.

Суд першої інстанції правомірно виходив з положень ст. 60, ч.ч. 2, 4 ст. 65 СК України за якими майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ч. 1 ст. 70 СК при поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Виходячи з положень ст. 65 СК суд першої інстанції зробив висновок про те, що відповідачка ОСОБА_5 погасила борг подружжя, а відтак ОСОБА_5 має відшкодувати їх половину сплачених сум.

Такий висновок суду є суперечливим та зроблений без врахування фактичних обставин справи.

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2013 року ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 2100 доларів США, які зобовязався повернути в строк до 01.12.2013 року (а.с. 26); 14.02.2013 року він же взяв в борг у ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, які зобовязався повернути в строк до 01.09.2013 року, з яких було повернуто 600 доларів США. Залишок за цим договором складає 2400 доларів США (а.с. 27); 24.06.2013 року він же взяв в борг у ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 6000 доларів США, які зобовязався повернути в строк до 24.06.2014 року (а.с. 28).; 21.03.2014 року він же взяв в борг у ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, які зобовязався повернути в строк до 25.04.2014 року, з яких було повернуто 1000 доларів США. Залишок за цим договором складає 1000 доларів США (а.с. 29), тобто на загальну суму 11500 доларів США.

Судом зроблений висновок про те, що гроші позичалися на потреби сімї а відтак і погашатися мали обома сторонами.

Згідно розписки від 02.08.2016 року, оригінал якої був досліджений судом, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_5 в рахунок погашення боргових зобовязань грошові кошти в розмірі 284970 грн., що еквівалентно 11500 доларам США (а.с. 30).

Суд зазначив, що оскільки одержані за розписками грошові кошти в розмірі 11500 доларів США використані в інтересах сімї, вони є обєктом спільної сумісної власності подружжя і підлягають розподілу між подружжям.

Разом з тим судом не було враховано, що відповідно до розписки від 2.8. 2016 року про повернення грошей позикодавцеві, такий борг повертався ОСОБА_5 в період шлюбу, позаяк шлюб між сторонами було розірвано лише 26 вересня 2015 року. Тож на час повернення грошових коштів вони також становили обєкт спільної власності подружжя, принаймні іншого ОСОБА_5 доведено не було, режим окремого проживання подружжя не встановлювався, походження грошових коштів, використаних на погашення боргу не доведено та не надано переконливих доказів на підтвердження того,що борг погашався за рахунок особистих коштів ОСОБА_5

Ії посилання на те, що вона позичала ці кошти для повернення боргу також не може свідчити про особистість цих зобовязань позаяк виникли вони під час шлюбу та були створені в інтересах сімї.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що майно, щодо якого виник спір і наявність якого та приналежність до спільної власності доведена це автомашина ВАЗ та пласкопанельний телевізор.

Саме це майно підлягає розподілу в натурі між сторонами. загальна вартість його становить: 120 109,40 гр (пласко панельний телевізор ТВ 37-42 LG 42 LW575S -10 898 грн. та автомобіль ВАЗ 21043-20, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 - 109211,40 грн.)

Відтак кожному з подружжя має бути виділене майно на 60 054,70 гр.

При виділенні автомашини позивачеві ОСОБА_5, вартість виділеного йому майна перевищуватиме ? частку, а тому з нього підлягає стягненню компенсація перевищення вартості у розмірі 49 156 гр. (109 211,40 60 054,70).

Зустрічний позов в частині стягнення сплаченого боргу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2016 року по цій справі скасувати в частині задоволення зустрічних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ 21043-20 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 109 211,40 гр. а ОСОБА_5 виділити пласкопанельний телевізор LG вартістю 10898 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 компенсацію перевищення вартості виділеного майна у розмірі 49 156 гр. (сорок девять тисяч сто пятдесят шість гр.).

В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовити.

В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: