І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,
при секретарі Абашиній О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, суд
Відповідач ОСОБА_2 повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 повідомлені належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися. 18 грудня 2017 року представник позивача ОСОБА_3 надіслав до суду клопотання, в якому просить суд провести розгляд справи за відсутності позивача і представника позивача, позовні вимоги позивача підтримує повністю. Просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 12.03.2014 року в розмірі 7500,00 дол.США та стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 2045,50 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 5200 гривень.
Суд, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 12 березня 2014 року передав ОСОБА_2 грошові кошти в борг у розмірі 7500,00 дол.США, який в свою чергу зобовязався повернути їх до 12 березня 2015 року, що підтверджується розпискою від 12 березня 2014 року.
Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14, зазначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Як вбачається із позовної заяви, відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав, після спливу строку зазначеного в розписці кошти не повернув, ігнорує вимоги позивача та ухиляється від виконання зобовязань щодо повернення позики і на даний час.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до розяснень в п. 14 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими і доведеними, відповідач та представник відповідача в судове засідання не зявилися, заперечень та доказів на спростування доводів позивача не надали, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача коштів, у розмірі 7500 дол. США, підлягають до задоволення. У задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 5200,00 грн, слід відмовити, з огляду на наступне:
Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до розяснень п.48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Позивачем та представником позивача ОСОБА_3 не надано суду документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги.
Згідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 2045,50 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 12.03.2014 року в розмірі 7500,00 дол.США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судовго збору у розмірі 2045,50 гривень.
В задоволенні інших позовних вимог позивача відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Рівненського
міського суду ОСОБА_4