АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/622/15-ц 22-ц/774/49/К/17
Справа № 210/622/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/49/К/17 суддя Чайкіна О.В.
Категорія № 48 (IV) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу в них народилася донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач є її батьком. Відповідач добровільно аліменти не сплачує, жодним іншим чином допомоги по утриманню дитини не надає, є здоровим, працездатним. Тому просила суд стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 від всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня пред'явлення позову, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 серпня 2015 року, в якому виправлено описку ухвалою суду від 17 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на час навчання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/5 усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.02.2015 року і до - закінчення останньою навчання у вищому навчальному закладі чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, - зважаючи на те, яка з зазначених обставин настане першою.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 кор.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що безпідставно розглянуто позов ОСОБА_3, оскільки їх дочка ОСОБА_5 є повнолітньою особою і мала право звернення до суду, справу розглянуто з порушенням правил підсудності, оскільки вона мала розглядатись за його місцем проживання та йому було направлено незавірену копію рішення по справі.

Відповідач зауважує на тому, що додаткові витрати на дитину мають нести обидва з батьків, а його обов'язок сплачувати аліменти припинився із повноліттям дочки, тому в даному випадку має бути стягнута матеріальна допомога, а не аліменти.

При цьому відповідач в своїй апеляційній скарзі посилається на законодавство Російської Федерації, яким не передбачено стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчання.

Згідно судових доручень, які виконувались іноземним судом в рамках Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, відповідач був повідомлений як про розгляд справи судом першої інстанції (а.с.28-43), так і про розгляд справи судом апеляційної інстанції (а.с.116-121), та згідно протоколів судових засідань надавав пояснення по суті позову, в яких заперечував проти його задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі з 22.06.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6), 31 жовтня 2002 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.7).

Від спільного шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка навчається на денному відділенні Криворізького Національного Університету на бюджетній основі (а.с.14).

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований на АТ «Воркутауголь» с 11.01.1999 року по теперішній час, на посаді вантажника (а.с. 36).

Крім того, відповідач зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 22.07.2005 року в РАЦСу в м. Воркута, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 381 (а.с.45)

Відповідно до заперечень відповідача, дружина останнього ніде на працює та знаходиться на його утриманні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 199, 200 Сімейного Кодексу України та виходив з обов'язку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей за умови навчання в учбовому закладі, потреби в цьому дитини та наявності у відповідача матеріальної можливості надавати таку допомогу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення аліментів, однак не погоджується з визначенням періоду стягнення аліментів та встановленням мінімального розміру аліментів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є працездатною особою, має постійне місце роботи та стабільний заробіток, у зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги щодо відсутності матеріальної можливості надавати допомогу дочці, колегія суддів не бере до уваги.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

На думку колегії суддів, при визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції врахував вище зазначені положення закону - майновий стан відповідача, те, що він має іншу сім'ю, врахував обов'язок обох батьків по утриманню повнолітніх дітей, що продовжують навчання до досягнення ними двадцяти трьох років, у зв'язку з чим дійшов вірного висновку, що відповідач має матеріальну можливість виплачувати аліменти на утримання дочки на період навчання у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно розглянуто позов ОСОБА_3, оскільки їх дочка ОСОБА_5 є повнолітньою особою і мала право звернення до суду з тих підстав, що відповідно до ч.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В даному випадку особа, з якою проживає повнолітня дитина, скористалась своїм правом на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на її навчання.

Доводи апеляційної скарги про те, що справу розглянуто з порушенням правил підсудності, оскільки вона мала розглядатись за його місцем проживання та йому було направлено незавірену копію рішення по справі колегія судді не приймає до уваги, оскільки ч.1 ст. 110 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Крім того, відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, а саме положень ч. 1,3 ст. 32 Конвенції, правовідносини батьків та дітей визначаються законодавством держави, на території якої постійно проживає дитина.

Доводи апеляційної скарги про те, що несення витрат на додаткові витрати на дитину мають нести обидва з батьків, а його обов'язок сплачувати аліменти припинився із повноліттям дочки, тому в даному випадку має бути стягнута матеріальна допомога, а не аліменти колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

В силу положень ст. 66, ст. 67 Закону України "Про міжнародне приватне право" права та обов'язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв'язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Зобов'язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статтею 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання.

З матеріалів справи вбачається, що донька сторін у справі проживає на території України, та має в Україні постійне місце проживання.

З наведеного вище колегія суддів приходить дло висновку, що є всі підстави для задоволення позову, незважаючи на те, що правом держави, в якій проживає відповідач не передбачено положень про утримання дітей після досягнення ними повноліття.

Крім того, на підставі наведеного вище, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на правові норми держави, в якій він проживає.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині періоду стягнення аліментів із зазначенням терміну стягнення аліментів до 31.08.2016 року, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, двадцяти трьох років, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги довідку Криворізького національного університету, згідно якої очікуваний термін закінчення навчання - 31.08.2016 року (а.с.14).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині визначення розміру аліментів не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог, оскільки встановлення мінімального розміру аліментів допускається при вирішенні питання про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 серпня 2015 року змінити в частині періоду стягнення аліментів, зазначивши, що стягнення проводити до 31.08.2016 року, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, двадцяти трьох років.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 серпня 2015 року скасувати в частині визначення розміру аліментів не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: