Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1366/17 Головуючий у 1 інстанції: Калюжна В.В.
Є.У.№ 335/8934/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк» про визнання недійсним іпотечного договору № 0703/0808/71-166-Z-1 від 27.08.2008 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ «ОСОБА_2 банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 27.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № 0703/0808/71-167, згідно якого позичальнику надано кредит у розмірі 38000 дол. США, на строк з 27.08.2008 року по 27.08.2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % на рік.

18.05.2010 року між сторонами був укладений договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору № 0703/0808/71-167 від 27.08.2008 року, яким кредитний договір було викладено в іншій редакції, відповідно до якої строки повернення кредиту та відсоткова ставка змінені не були.

18.05.2010 року між сторонами був укладений договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору № 0703/0808/71-167 від 27.08.2008 року, відповідно до якого сторони домовились про реструктуризацію кредитної заборгованості позичальника на зміну умов кредитування позичальника та внесли зміни щодо відсоткової ставки.

З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань, між сторонами укладено договір іпотеки №0703/0808/71-166-Z-1 від 27.08.2008 року, згідно якого ОСОБА_3 передав банку в іпотеку двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора у зобовязанні.

Оскільки Позичальником належним чином не виконувалися грошові зобовязання, передбачені Кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 28.07.2015 року складає 877687,72 гривень, що складається із: тіло кредиту у розмірі 802578,68 гривень; відсотки у розмірі 75109, 04 гривень.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 877687,72 гривень за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «Дельта Банк».

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що Квартира, яка є предметом іпотеки, перейшла у власність позивача на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 27 серпня 2008 року.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно до пункту 4 статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Державна реєстрація права власності Позивача на квартиру № 39, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кам'яногірська, буд. 12 («Предмет іпотеки») здійснена 03 вересня 2008 року, що підтверджується поточною реєстрацією у Технічному паспорті, наданим Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації витягом номер 20098776 «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно» та наданим Запорізьким міським управлінням юстиції документом № 51920775 від 22.01.2016 року «Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно».

Таким чином, на момент укладання оскаржуваного іпотечного договору у позивача, іпотекодавця за договором, не було права власності на передане в іпотеку нерухоме майно.

Також зазначає, що оскаржуваний іпотечний договір укладено з порушенням вимог статті 5 закону України «Про іпотеку», пункту 38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5, він суперечить нормам цивільного Кодексу та інших актів чинного законодавства і є недійсним.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати недійсним договір іпотеки №0703/0808/71-166-Z-1 від 27.08.2008 року, згідно якого ОСОБА_3 передав банку в іпотеку двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2016 року позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_2 банк» залишено без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «ОСОБА_2 банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_2 банк» задовольнити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено, що 27.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № 0703/0808/71-167, згідно якого позичальнику надано кредит у розмірі 38000 дол. США, на строк з 27.08.2008 року по 27.08.2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % на рік.

З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань, між сторонами укладено договір іпотеки №0703/0808/71-166-Z-1 від 27.08.2008 року, згідно якого ОСОБА_3 передав банку в іпотеку двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора у зобовязанні.

Ані обставини кредитного договору ані передання прав вимоги за ним сторонами не оспорюються.

Також не оспорений факт порушення обовязків за кредитним договором з боку позичальника.

Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості від 28.07.2015року за кредитним договором, підтверджується факт наявності заборгованості позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором і загальна сума заборгованості за цим кредитним договором станом на 28.07.2015 року складає 39782,28 доларів США, що в перерахунку в національну валюту за офіційним курсом НБУ станом на 28.07.2015року складає 877687,72 грн., з яких: тіло кредиту 36377,87 доларів США, що в еквіваленті складає 802578,68 грн.; відсотки 3404,41 доларів США, що в еквіваленті складає 75109,04 грн.

З посиланням на ст. 512 ч. 1 п. 1 та 514 ЦК України, суд першої інстанції зробив висновок про правомірність заміни кредитора у кредитному договорі.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» (який є правонаступником ВАТ «Сведбанк) та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні заявленого первісного позову, суд першої інстанції виходив з положень чинного законодавства та укладеного сторонами договору.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 589, ст. 590 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем, іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобовязанням.

За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено як наслідок порушення порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, що іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за якими у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відтак суд не поставив під сумнів право позивача як іпотекодержателя вимагати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

разом з тим, відповідно до ч. 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов'язання.

В той же час порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду врегульовано ст. 39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Тобто, Закон України «Про іпотеку» передбачає як судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки - ст.ст.38, 39 Закону, так і позасудове врегулювання - ст.36, 37 Закону, які відрізняються за процедурою та правовими наслідками.

Аналогічні положення щодо можливості судового і позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки містить іпотечний договір, укладений між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_3, право вимоги за яким набув ПАТ «Дельта Банк» і який відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Зокрема, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, у п.12 іпотечного договору передбачено, що за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: за рішенням суду (п.12.1); у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 12.2); згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, викладене в 12.3.1 та 12.3.2 цього Договору (п. 12.3).

Згідно з п.12.3.1 Іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 12.3 Договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на Предмет іпотеки. При цьому, вважається, що Предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття Іпотекодержателем рішення обрання передбаченого цим пунктом Договору способу звернення стягнення на Предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта-субєкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом субєкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовилися, що кандидатура субєкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмета іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені діючим законодавством на момент оцінки.

Таким чином, судом першої інстанції зроблений правильний висновок, що як у статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і у договорі іпотеки, укладеному між сторонами, зазначено, що за рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, про яку було заявлено позов, є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і тому суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Крім того, судом першої інстанції було враховано, що можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний кодекс України передбачає лише у ст.335 та ст.376 Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1ст.328 ЦК України).

Також при ухваленні рішення була врахована стала судова практика, правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851 цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України і у якій виловлені зазначені вище висновки.

Відтак судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб, який визначено позивачем, а саме шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки такий спосіб згідно Закону України «Про іпотеку» є позасудовим способом врегулювання такого питання, що повністю узгоджується із п. 12.3.1 іпотечного договору.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду та не спростовують їх.

В іншій частині судове рішення не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: