Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №310/9716/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Полянчук Б.І..
Провадження №22-ц/778/3318/17 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковська А.В.,

Подліянової Г.С.,

секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, який виступає в інтересах ОСОБА_6, третя особа - виконавчий комітет Бердянської міської ради про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, який виступає в інтересах ОСОБА_6, третя особа - виконавчий комітет Бердянської міської ради про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.

На обґрунтування вимог посилалася на те, що 12.06.2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено договір іпотеки. Предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_5.

Згідно п. 1.1 зазначеного договору іпотекою забезпечується виконання зобов'язань ОСОБА_9, що випливають із кредитного договору від 12.06.2007 року. Сторони договору погодили, що предмет іпотеки не є для іпотекодавців та членів їх сім'ї єдиним можливим місцем проживання, їх дохід є достатнім для придбання або найму іншого житла у разі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 1.7.4 договору іпотеки встановлена заборона без письмового погодження іпотекодержателя реєструвати третіх осіб у житло, що входить до складу предмета іпотеки. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.02.2013 року позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту від 12.06.2007 року звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2. Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

На підставі свідоцтва від 17.09.2015 року, що видане приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Чичековою Г.С., виданого на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 21.08.2015 року, квартира АДРЕСА_1 є власністю позивача.

У порушення п.1.7.4 іпотечного договору відповідачі в спірній квартирі зареєстрували ОСОБА_6, а під час знаходження справи в провадженні суду з'ясувалося, що в квартирі зареєструвалася також ОСОБА_4 .

Посилаючись на вказані обставини, просила суд виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_3Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вважає, що з урахуванням обставин справи та норм матеріального права, які регулюють правовідносини, які виникли, нею обрано правильний та єдиний можливий спосіб захисту її майнового права.

Учасники справи, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України ( в редакції яка діяла на час подачі апеляційної скарги), що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) та розпискою про одержання судової повістки про виклик у суд ( т.2 а.с.39; 41; 43-45). Аналогічні положення містяться у ст.. ст.. 128, 130 ЦПК України, який набув чинності 15.12.2017 року.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який виступає в інтересах ОСОБА_6, представник виконавчого комітету Бердянської міської ради до суду апеляційної інстанції не з'явились, причини неявки не повідомили.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приймають участь в судовому засіданні через свого представника.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 371, 372 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 12.06.2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено договір іпотеки №5460527, предметом якого є квартира, загальною площею 67,8 кв. м, житловою площею 39,8 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.6-9).

Згідно з п. 1.2.2 ст. 1 договору іпотеки право власності на предмет іпотеки зареєстровано за ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним об'єднанням м. Бердянська 03.10.1997 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Бердянською державною нотаріальною конторою 21.04.2007 року.

Згідно п. 1.1 ст. 1 договору іпотекою за цим договором забезпечується виконання зобов'язань ОСОБА_9 перед іпотекодержателем, що випливають з укладеного між ними кредитного договору №5460321 від 12.06.2007 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.02.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року, позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_9 перед ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» за договором кредиту №5460321 від 12.06.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 ( т.1 а.с.125-127).

Згідно із актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 21.08.2015 року вбачається, що на виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.02.2013 року на електронних торгах 03 серпня 2015 року було реалізовано трикімнатну квартиру АДРЕСА_5. Зазначений об'єкт нерухомого майна було придбано ОСОБА_3 (т.1 а.с.215-216)

На підставі вказаного акту державного виконавця приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Чичековою Г.С. 17.09.2015 року було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.12). Зазначене право зареєстровано за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.09.2015 року ( т.1 а.с.12-13).

ОСОБА_3 05.10.2015 року направлено ОСОБА_9,, ОСОБА_8, ОСОБА_5,, ОСОБА_6 вимогу про звільнення квартири АДРЕСА_6 у місячний строк з дня її отримання, яка була отримана останніми 17.10.2015 року (т.1 а.с.32-35).

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, за змістом ч. 2 якої громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане ними за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Отже, за змістом вказаних вище положень закону особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та яке було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, надається інше постійне житло.

При виселенні у судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 24 червня 2015 року у справі № 6-447цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-875цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1469цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16.

Таким чином, суд першої інстанції послався на усталену судову практику, за якою під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 383 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова