АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1132/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 25 серпня 1990 року по 22 березня 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

13 грудня 1990 року, під час шлюбу ними було придбано автомобіль «Хюндай Н-200», 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який на даний час перебуває в користуванні відповідача.

Просила визнати вказаний автомобіль обєктом спільної сумісної власності сторін та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля, що становить 95 500 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на його незаконність, необєктивність, необґрунтованість та порушення норм матеріального і процесуального права. Просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд, врахувавши заяву відповідача про застосування строку позовної давності дійшов висновку, що позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України.

Судом встановлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2011 року розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, зареєстрований 25 серпня 1990 року Носачівською сільською радою Смілянського району Черкаської області, актовий запис №14.

Згідно облікової картки приватного ТЗ, роздрукованої 1 серпня 2016 року, вбачається, що автомобіль НОМЕР_2, 1999 року випуску, поставлений на облік 13 грудня 2006 року, власником якого є ОСОБА_8

В 2016 році ОСОБА_6 зверталась до суду із позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя.

Ухвалою Смілянського міськрайоного суду Черкаської області від 4 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6, за її заявою, в частині визнання автомобіля «HYUNDAI H200», 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля НОМЕР_3 спільним майном подружжя та їх розподіл залишено без розгляду.

8 червня 2016 року ОСОБА_8 скерував до суду заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що строк позовної давності щодо будь-яких майнових претензій ОСОБА_6 до нього почав спливати із дати розірвання шлюбу - 22 березня 2011 року.

Відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст. ст. 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст. ст. 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Враховуючи що спір, щодо поділу спільної сумісної власності подружжя виник в 2016 році, про що свідчить звернення сторін із відповідними позовами до суду, що є початком відрахунку строків давності у даному випадку, тому підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності були відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

За змістом ч. 2. ст. 372 ЦК України та ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Колегія суддів вбачає, що спірний транспортний засіб придбаний сторонами за час шлюбу та має статус спільної сумісної власності подружжя. Доводів щодо придбання спірного автомобіля відповідачем за власні кошти матеріали справи не містять.

Згідно із п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Для визначення вартості майна при необхідності призначається експертиза.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_6 зазначала, що вартість спірного автомобіля становить 191 000 грн., ? його частини відповідно 95 500 грн.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 26 липня 2016 року, наданого позивачем, ринкова вартість ? частини спірного транспортного засобу становить 92 000 грн. (а. с. 57).

Така вартість спірного автомобіля на час розгляду справи не заперечується і відповідачем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що поділ спірного майна має бути проведений, виходячи з дійсної вартості спірного автомобіля на час розгляду справи.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 71 СК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність проведення поділу майна, яке є спільною сумісною власністю сторін у справі, залишивши спірний автомобіль у власності ОСОБА_8 зі стягненням з нього на користь позивачки грошової компенсації у розмірі 92 000 грн. за належну їй ? частку автомобіля.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1 925 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 березня 2017 року у даній справі скасувати.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_8 автомобіль «HYUNDAI H200», 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1,

У порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_8 автомобіль марки «HYUNDAI H200», 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 92 000 грн. грошової компенсації за належну їй ? частку автомобіля марки «HYUNDAI H200», 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 1 925 грн. 80 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :