Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3554/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, при секретарі С.С.Онисько, за участю позивача та його представника адвоката П.П.Чорба, відповідачки та її представника адвоката Ю.П.Стасюка, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа- відділ РАЦСу Виноградівського РУЮ про оспорювання батьківства,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся у Виноградівський районний суд із позовною заявою про оспорення батьківства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.07.2014р. між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом №25, а до укладення шлюбу вони тривалий час проживали у цивільному шлюбі, під час якого у них народилось троє дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3

Обгрнутовуючи свої вимоги позивач вказує, що шлюбні відносини з відповідачкою склались невдало, вона часто виїзджала на заробітки за кордон- Угорщину, після повернення все частіше почала зловживати алкогольними напоями, внаслідок чого між ними часто почали виникати сварки та бійки, під час яких відповідачка все частіше висловлювала йому в емоційному збудженні, що старший син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 не є його син, дорікала тим, що позивач не є його біологічним батьком, дійсним біологічним батьком дитини є її коханець мешканець смт.Королево ОСОБА_8.

В подальшому 18.09.2016р. під час чергової сварки відповідачка нанесла йому кухонем ножем колоту-різану рану, внаслідок чого він лікувався в стаціонарному відділенні Виноградівської ЦРЛ, у зв»язку з чим 02.11.2016р. СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області внесено відомості до ЄРДР про вчинений злочин. Після цього відповідачка звернулась до суд із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей, в тому числі і на старшого сина, відносно якого у позивача є обгрунтованні сумніви щодо його батьківства, що постійно підтримувала і відповідачка.

На підставі наведеного, оскільки напруження в їх сім»ї спричинено обґрунтованим сумнівом щодо дійсного батьківства ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач просить суд на підставі ст.136 СК України, виключити з актового запису №94 від 18.06.2008р. Книги реєстрації народжень, вчиненого виконкомом Королівської селищної ради про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в колонці «Відомості про батька дитини», відомостей про батьківство ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 та у відповідних реєстраційних документах Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Виноградівьского РУЮ.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсягу, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні в позовній заяві.

Відповідачка в судовому засіданні, яку підтримав і її представник, визнавши, що дійсно біологічним батьком її старшого сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 не є позивач, проте заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач на час укладення їх шлюбу достовірно знав, що старший син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 не його син, а відтак не є підстав для задоволення позову.

Представник третьої особи- відділу РАЦСу Виноградівського РУЮ- в судове засідання не з»явився, проте подав до суду письмові заяви, в яких просив справу розглянути у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Отже, заслухавши доводи позивача, якого підтримав його представник, заперечення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд знаходить позов підставним та обгрунтованим із-за таких міркувань.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов»язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Правовідносини, які склались між сторонами, врегульовані нормами СК України та Законом України «Про охорону дитинства».

Так, відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що між сторонами був укладений шлюб 25.07.2014р., зареєстровано у виконкомі Королівської селищної ради Виноградівського району, Закарпатської області за актовим записом №25. До укладення шлюбу сторони тривалий час проживали у цивільному шлюбі, під час якого у них народилось троє дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_5, виданого 12.08.2014р. Виконавчим комітетом Королівської селищної ради, Виноградівського району, Закарпатської області /а.с.5/ зроблено актовий запис №94, до якого внесено відомості про батька ОСОБА_3 та матір ОСОБА_4.

Відомості про батька дитини було включено до актового запису ОСОБА_5 за заявою самого позивача, оскільки в період народження дитини він перебував у фактичних шлюбних з відповідачкою відносинах, а відтак вважав, що ОСОБА_5 його син.

Відповідно до ст.121 СК Україниправа та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.ч.7,8 ст.7 СК України).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, зокрема, ч.1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (Принципи 2,6 Декларації прав дитини від 20.11.1959р.).

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.ч.7,8 ст.7 СК України).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, зокрема, ч.1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (Принципи 2,6 Декларації прав дитини від 20.11.1959р.).

Проте, як встановлено у суді, в подальшому шлюбні відносини у подружжя склались невдало, внаслідок чого між ними часто почали виникати сварки та бійки, під час яких відповідачка висловлювала позивачу в емоційному збудженні, що старший син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 не є його син, дорікала тим, що позивач не є його біологічним батьком, дійсним біологічним батьком дитини є її коханець мешканець смт.Королево ОСОБА_8, що, по суті, стало підставою для його звернення до суду із позовною заявою про оспорювання батьківська та виключення відомостей про його батьківство з актового запису про народження дитини ОСОБА_5.

Так, відповідно до ч.1 ст.136 СК Україниособа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126, і127 цьогоКодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього, як батька, з актового запису про народження дитини.

У разі доведеності відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу, як батька, дитини з актового запису про її народження (ч.2 ст. 136 СК України).

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. №3 судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті, не допускається.

Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка, як батька дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюванних відомостей з актового запису про народження дитини.

Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього, як батька, з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка, як батька, позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини.

Позивач звернувся до суду із позовом про виключення відомостей про нього, як батька, з актового запису про народження дитини №94 від 12.08.2014, зробленому Виконавчим комітетом Королівської селищної ради, Виноградівського району.

Крім того, у судовому засіданні представником позивача, якого підтримав і позивач, було заявлено клопотання про призначення в даній справі судової генетичної експертизи, у зв»язку з чим ухвалою суду від 09.02.2017р. /а.с.33-35/ було задоволено клопотання представника позивача про призначення по справі судово-генетичної експертизи, на вирішення якої постановлено питання про те, чи є позивач батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1?

Однак, справа з експертної установи повернулася до суду у звязку із неможливістю проведення експертизи через те, що Закарпатське обласне бюро судово-медичної експертизи не проводить молекулярно-генетині експертизи встановлення батьківства, а тільки здійснює забір крові для проведення таких експертиз /а.с.38-43/.

При вирішенні питання про повторне призначення зазначеної експертизи в Одеському обласному бюро судово-медичних експертиз, як і під час тривалих судових засідань, відповідачка також неодноразово заявляла, що позивач дійсно не є біологічним батьком дитини ОСОБА_5, а відтак не має необхідності в призначенні такої експертизи, ці ж обставини вона підтверджувала при вирішенні питання судом про призначення в даній справі судової генетичної експертизи 09.02.2017р., стверджуючи, що дійсним біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_5 є громадянин ОСОБА_8, мешканець смт.Королево.

Окрім того, 13.03.2017р. відповідачка звернулась до суду із черговою заявою /а.с.47/, в якій, повністю визнавши вказані у позові фактичні обставини, також беззаперечно вказала, що позивач ОСОБА_6 не являється біологічним батьком її дитини ОСОБА_5, кровного споріднення між ними не має та не може бути.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно до ч.1 ст 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Як вбачається із пояснень позивача, на момент народження дитини та внесення оспорюваного актового запису про народження, оскільки вн ще до укладення шлюбу з відповідачкою проживав з нею у фактичних шлюбних відносинах, йому не було достовірно відомо, що він не являється біологічним батьком ОСОБА_5. Більше того, він вважав себе батьком дитини до 2016р., коли шлюбні відносини у подружжя почали складатись невдало, внаслідок чого між ними часто почали виникати сварки та бійки, під час яких сама відповідачка заявлялала позивачу в емоційному збудженні, що старший син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 не є його син, дорікала тим, що позивач не є його біологічним батьком, оскільки дійсним біологічним батьком дитини є інший мешканець смт.Королево.

Докази того, що в момент реєстрації себе батьком дитини у 2014р. позивач знав, що не є батьком ОСОБА_5, в матеріалах справи відсутні та судом не здобуті, а посилання відповідачки та її представника на дані звукозапису при розгляді цивільної справи між тими самими сторонами про стягнення аліментів на дітей, під час яких позивач нібито стверджував, що він знав, що ОСОБА_5 не його син, а відтак, з огляду на емоційність сторін в даному процесі, та враховуючи, що під час тривалих судових засідань, відповідачка також неодноразово заявляла, що позивач дійсно не є біологічним батьком дитини ОСОБА_5, суд оцінює критично, як такі що заявлені ним в стані емоційного збудження.

Між тим, відповідно до вимог ст.136 СК України особа, записана батьком дитини має право оспорити своє батьківство шляхом пред»явлення позову про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження.

Окрім того, відповідно до п.2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011р. №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Отже, з"ясувавши фактичні взаємини позивача та відповідачки, взявши до уваги, що відповідачка в судовому засіданні неодноразово стверджувала, що позивач дійсно не є біологічним батьком дитини, ці ж обставини вона підтверджувала при вирішенні питання судом про призначення в даній справі судової генетичної експертизи, стверджуючи, що дійсним біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_5 є інший мешканець смт.Королево, а відтак суд встановив, що даний позов підлягає до повного задоволення.

На підставі викладеного відповідно до вимог ст.ст.129,136 СК України та керуючись ст.ст.1,3,10,11,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд:

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа- відділ РАЦСу Виноградівського РУЮ про оспорювання батьківства - задоволити повністю.

Виключити з актового запису №94 від 18.06.2008р. Книги реєстрації народжень, вчиненого Виконавчим комітетом Королівської селищної ради про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в колонці «Відомості про батька дитини», відомостей про батьківство ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та у відповідних реєстраційних документах Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Виноградівського РУЮ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10-ти днів з дня його винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення суду виготовлене 23.05.2017р.

ГоловуючийА. А. Надопта