АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Сухомлінов С.М.
№ 22-ц/796/4524/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року про зміну способу виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: садове товариство «Дніпро-1» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про зміну способу виконання рішення суду, посилаючсь на те, що постановою ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 30.06.2009 року було повернуто виконавчий лист №2-2045 виданий 02.02.2007 року Дарницьким районним судом м. Києва, у зв'язку з неможливістю виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2003 року у спосіб визначений в рішенні суду.

Ухвалою заяву позивача ОСОБА_2 про зміну способу виконання рішення суду задоволено.

Змінено спосіб виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2003 року, де в резолютивній частині вказати:

привести за рахунок ОСОБА_1 самовільно зайняту частину ділянки ОСОБА_2 на якій було розміщено частина гаражу в попередній стан;

відновити за рахунок ОСОБА_1 порушені розміри ділянки ОСОБА_2 згідно земельно-кадастрової документації;

відновити за рахунок ОСОБА_1 порушений межовий знак та зруйновану частину фасадного паркану між садовими ділянками АДРЕСА_2

знести за рахунок ОСОБА_1 відповідну частину гаражу з ділянки НОМЕР_1 таким чином, щоб гараж відступав на один метр від межі сусідньої ділянки.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначав, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутності відповідач ОСОБА_1, належним чином не повідомивши його про час та місце розгляду справи.

Посилався на те, що прядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов'язки суб'єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати рішення по суті.

Вказував, що встановлений судом першої інстанції спосіб виконання судового рішення не відповідає встановленим способам захисту цивільних прав та інтересів та фактично змінює як суть спору між сторонами, так і суть судового рішення, яким цей спір було вирішено, а саме із зобов'язання боржника вчинити певні дії на фактичне стягнення з ОСОБА_1 коштів на виконання рішення суду, розмір яких не визначався і не був предметом спору. Тобто, змінено саме рішення суду по суті, а не спосіб його виконання.

Зазначав, що нормами ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що при вирішенні питання про зміну способу виконання, суд повинен з'ясовувати обставини, що свідчать про неможливість виконання рішення. Такі обставини судом з'ясовані не були. Разом з тим, виконання судового рішення неможливе через наслідки у вигляді втрати майна, яке находиться під за забороною відчуження.

Крім того, суд змінивши спосіб виконання рішення фактично за рахунок ОСОБА_1 постановив виконати зобов'язання, нерозривно пов'язані з особою померлого відповідача ОСОБА_3, як члена садового товариства та які не входять до складу прийнятої ОСОБА_1 спадщини і які припинилися зі смертю відповідача.

Вказував, що з аналізу ст.1216, 1219, 1231 ч.1 ст.100 ЦК України до ОСОБА_1, як до спадкоємця перейшов обов'язок лише відшкодувати збитки та не перейшов обов'язок виконувати вимоги статуту садового товариства «Дніпро-1» щодо будівлі споруд на 1 метр від межі. Крім того, виходячи зі змісту вимог ст.1281 ЦК України, заявник взагалі прострочив строки пред'явлення до ОСОБА_1 вимог як до спадкоємця заявивши їх через більш ніж три роки після смерті відповідача, про яку позивачу було відомо ще в 2009 році.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа СТ «Дніпро-1» в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Змінюючи спосіб виконання судового рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2003 року у спосіб визначений в ньому не виконано і виконання його відповідачем не здійснюється, а тому вважав необхідним заяву про зміну способу виконання рішення суду задовольнити.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2003 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3:

відновити порушені ним розміри ділянки ОСОБА_2 згідно земельно-кадастрової документації;

відновити порушений межовий знак та зруйновану частину фасадного паркану між садовими ділянка АДРЕСА_2

знести фундамент гаражу з ділянки ОСОБА_2;

знести відповідну частину гаражу з ділянки ОСОБА_3 таким чином, щоб гараж відступав на 1 метр від межі сусідньої ділянки. Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 51 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.11.2003 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2003 року в частині відмови у задоволенні вимог про приведення земельної ділянки до попереднього стану скасовано та ухвалено нове рішення, яким зобов'язано ОСОБА_3 привести самовільну зайняту частину земельної ділянки ОСОБА_2, розташовану по АДРЕСА_3 на якій було розміщено частину гаража в попередній придатний для використання стан.

Рішення в частині покладення на ОСОБА_3 обов'язку по знесенню фундаменту гаражу із земельної ділянки ОСОБА_2 скасовано, провадження в цій частині закрито.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 30.03.2006 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 11.11.2003 року залишено без змін.

На виконання рішення суду 02.02.2007 року було видано виконавчі листи.

30.06.2009 року головним державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Як зазначав ОСОБА_2 в заяві підставою повернення виконавчого документа стягувачу є неможливість виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.07.2003 року у спосіб, зазначений судом.

Відповідно до ст.373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Частиною 6 ст.76 ЦПК України визначено, що якщо особа, яка бере участь у справі, перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються їй під розписку адміністрацією місця утримання особи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цієї особи до суду.

Відповідно до ч.4 ст.74 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи 28.05.2014 року Дарницьким районним судом м. Києва ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 була направлена судова повістка про призначення до розгляду заяви ОСОБА_2 про зміну способу виконання судового рішення на 06.06.2014 року на 11:30 год., проте в матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_1 судової повістки про призначення справи до розгляду на вказану дату.

Крім того, з довідки виданої Київським слідчим ізолятором Управління державної пенітенціарної служби України у м. Києві та Київської області від 25.03.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 був взятий під варту 18.02.2014 року та з 21.02.2014 року по 28.04.2015 року останній утримувався в Київському СІЗО.

Таким чином, суд першої інстанції розглянувши справу у відсутності ОСОБА_1, щодо якого немає належних відомостей про вручення йому судової повістки фактично порушив право останнього на участь в судовому засідання та позбавив його можливості подати до суду свої доводи та заперечення щодо розгляду заяви, що є також порушенням ст.129 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, розглядаючи вказану заяву суд першої інстанції не перевірив доводи ОСОБА_2 про те, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.06.2011 року змінено сторону у першому виконавчому провадженні №2-2140 з боржника ОСОБА_3 на боржника ОСОБА_1 як правонаступника.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 06.06.2014 року підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судом було порушено порядок, встановлений для вирішення вказаної заяви.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: