Справа № 742/2011/17 Провадження № 22-ц/795/2241/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Циганко М. О. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання договорів дарування недійсними,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Прилуцька міська державна нотаріальна контора Чернігівської області, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду від 31 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскаржуваним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 31 жовтня 2017 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання договорів дарування недійсними задоволено в повному обсязі. Визнано недійсним договір дарування квартири №39, що розташована по вул. Ярмаркова, буд.41/3 в м. Прилуки Чернігівської області, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Чернігівської області ОСОБА_8 10 грудня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №1-4700. Визнано недійсним договір дарування гаража №33, що розташований за адресою Чернігівська область, м. Прилуки, автокооператив „Нафтовик 2, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Чернігівської області ОСОБА_8 10 грудня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №1-4703. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 971 грн. 89 коп. судового збору. Скасовано арешт з квартири №39, що розташована по вул. Ярмаркова, буд.41/3 в м. Прилуки Чернігівської області, накладений згідно ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 30 червня 2017 року у цивільному провадженні №2-з/742/33/17 (єдиний унікальний №742/2011/17).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 зводяться до того, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

ОСОБА_6 вважає, що суд першої інстанції не встановив факт порушення прав позивача та не обґрунтував цього у своєму рішенні на підставі здобутих та досліджених доказів, а навпаки, встановив, що сама позивачка ОСОБА_7 неправильно сприйняла обставини справи, чим фактично підтвердив порушення прав позивача самим позивачем.

Також ОСОБА_6 вважає, що суд першої інстанції порушив порядок дослідження доказів. Незважаючи на клопотання представника відповідача про допит ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в якості свідків, суд їх в якості свідків не допитав, а зясовував обставини справи через пояснення сторін, що позбавило сторону відповідача довести обставини свого заперечення на підставі показань свідків.

Крім того, ОСОБА_6 зазначає, що в мотивувальній частині рішення суду відсутні посилання на докази, на підставі яких суд встановив помилку позивача щодо обставин справи. Задовольняючи позов, суд послався на обставини справи, які не були доведені належними та допустимими доказами, тому рішення суду законним і обґрунтованим визнати не можна.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Прилуцького міськрайонного суду від 31 жовтня 2017 року залишити без змін, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

В судове засідання не зявились відповідач ОСОБА_7 та її адвокат ОСОБА_9, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 17 липня 2017 р. (а.с.36). Про час та місце слухання справи відповідач та її представник повідомлені належним чином, що підтверджується розписками про вручення їм судових повісток 09.12.2017 та 11.12.2017 р. відповідно. На час розгляду апеляційним судом справи не надходило клопотань про відкладення слухання справи та доказів поважності причин неявки вказаних осіб в судове засідання.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що позивачка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком та одержує пенсію у звязку з втратою годувальника (а.с.14-15).

Відповідач визнала, що за станом здоровя позивач потребує медичною допомоги, яку позивачу і надавала відповідач ОСОБА_6, виконуючи свої професійні обовязки як лікар.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1998 року, виданого ВАТ Будівельник та довідки КП Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_7 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1/3, в м. Прилуки Чернігівської області (а.с.48).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 грудня 2016 року 34611491, витягу з рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 22 листопада 2016 року №497 та довідки автогаражного кооперативу Нафтовик-2 вбачається, що ОСОБА_7, на праві власності належить гараж №33 в автокооперативі Нафтовик-2, м. Прилуки, Чернігівської області (а.с.75, зворот, 76).

З договору дарування від 10 грудня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Чернігівської області ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за №1-4700, вбачається, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3/3, кв.39, передала безоплатно, а ОСОБА_6 прийняла у власність як дарунок квартиру, яка знаходиться за адресою Чернігівська обл., м. Прилуки, вул. Ярмаркова, буд.41/3, кв.39. Також зазначено, що у звязку з похилим віком та хворобою дарувальника договір дарування посвідчено при виїзді на дім за адресою: Чернігівська обл., м. Прилуки, вул. Ярмаркова, буд.41/3, кв.39 (а.с.46-47).

Згідно договору дарування від 10 грудня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Чернігівської області ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за №1-4703, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає та зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3/3, кв.39, передала безоплатно, а ОСОБА_6 прийняла у власність як дарунок гараж №33 в автокооперативі Нафтовик-2, м. Прилуки Чернігівської області. Також зазначено, що у звязку з похилим віком та хворобою дарувальника договір дарування посвідчено при виїзді на дім за адресою: Чернігівська обл., м. Прилуки, вул. Ярмаркова, буд.41/3, кв.39 (а.с.73-74).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору.

Відповідно до ч.ч.2,3,4 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотне значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди.

Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Виходячи з наведених норм матеріального права та враховуючи розяснення, викладене п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними від 6 листопада 2009 року № 9, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоровя та потреба у звязку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та розяснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоровя та потреба у звязку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_7 зазначала, що будучи особою похилого віку та такою, що потребує сторонньої допомоги, домовилася із відповідачем - лікарем, яка її відвідувала, що остання буде доглядати її та допомагати, натомість позивач складе заповіт щодо свого майна на користь відповідача. Оскільки, після підписання 10 грудня 2016 року відповідних документів у нотаріуса Прилуцької міської державної нотаріальної контори Чернігівської області, відповідач з невідомих причин, не повертала позивачу документи на майно, ОСОБА_7, звернувшись до нотаріуса, дізналася, що 10 грудня 2016 року уклала договори дарування на квартиру та гараж, і на даний час не є їх власником. Оскільки через свій похилий вік, та стан здоровя вона не мала змоги усвідомити, що фактично безкоштовно віддала своє єдине житло, а відповідач скористалася її безпорадністю, нею і подано позов про визнання договорів дарування недійсними.

В запереченнях проти позову (а.с.40-41) та в суді першої інстанції ОСОБА_6 визнавала виконання нею обовязків по догляду за ОСОБА_7 з кінця листопада 2016 року по середину червня 2017 року.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7, укладаючи договори дарування квартири та гаража, неправильно сприймала фактичні обставини правочинів, вважала, що укладені договори встановлюють обовязок відповідача здійснювати догляд за нею та допомогу, що вплинуло на її волевиявлення. Також суд першої інстанції врахував, що позивач є особою похилого віку, за станом здоровя потребує догляду та сторонньої допомоги; спірне житло у позивача єдине; не відбулася фактична передача майна відповідачу, позивач продовжує проживання в спірній квартирі та користування гаражем після укладення договорів дарування. Оскільки зазначені позивачем обставини знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом першої інстанції, суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання оспорюваних договорів дарування недійсними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 не містять належних підстав для скасування оскаржуваного рішення суду. Судом першої інстанції досліджено належні та допустимі докази, які є достатніми для висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а та обставина, що суд першої інстанції не допитав сторони в якості свідків, не впливає на правильність оцінки судом першої інстанції досліджених по справі доказів у їх сукупності.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: