РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 травня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мороз В.О.,

за участю секретаря - Козельської А.В.,

розглянувши в місті Хмельницькому в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, що знаходится у спільній частковій власності, -

встановив :

18 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, що знаходится у спільній частковій власності, мотивуючи свої вимоги тим, що з 4 серпня 2001 року по 10 січня 2012 року вона, ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 В період шлюбу нами було придбано автомобілі: Mazda CX7, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; Ford Courirer, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; Peugeot 309, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3. Зазначає, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 липня 2012 року по справі №№2/2218/7208/11, яке набрало законної сили 09.10.2012 р., окрім іншого майна, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину даних автомобілів за кожним.

Автомобілі з 2011 року по даний час перебувають у володінні і користуванні ОСОБА_2, останній перешкоджає їй у користуванні ними та оформленні права власності на них, згідно регіональної автоматизованої бази даних «Автомобіль» та Єдиного реєстру МВС власників транспортних засобів власником вищевказаних автомобілів є відповідач ОСОБА_2, що підтверджується повідомлення регіонального сервісного центру в Хмельницькій області від 13.09.2016 року. Вона зверталась з заявами до УДАІ УМВС України в Хмельницькій області 28.11.2012 року та в регіональний сервісний центр в Хмельницькій області МВС України 04.09.2016 року про реєстрацію права власності на вищевказані транспортні засоби на своє ім'я на підставі рішення суду, однак вона позбавлена можливості провести державну реєстрацію автомобілів на своє ім'я на підставі рішення суду в зв'язку з тим, що відповідач не надає автомобілі, не повідомляє їх місце знаходження. Згоди про порядок володіння та користування майном, а також про порядок його поділу та відшкодування відповідної матеріальної компенсації з відповідачем не досягли. Неможливість оформлення реєстрації її права власності на автомобілі порушує її право власності та перешкоджає у володінні та користуванні майном, яке визнано за нею за рішенням суду.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не надає можливості володіти та користуватись належним їй по праву майном та зареєструвати право власності на нього, просить суд припинити спільну часткову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по ? частці на автомобілі: Mazda CX7, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; Ford Courirer, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; Peugeot 309, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3. Залишити у приватну власність ОСОБА_2 вищезазначені автомобілі та стягнути з ОСОБА_2 на її користь 99 453 грн. грошової компенсації вартості ? частини вказаних автомобілів.

21 квітня 2017 року позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог щодо розміру грошової компенсації вартості ? зазначених автомобілів, а саме просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 240 245 грн. грошової компенсації вартості ? частини вказаних автомобілів, в іншій частині позовні вимоги залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечила щодо заочного розгляду справ. Також додала, що відповідач по дорученню передав вказані авто третім особам, а згоди позивач відповідачу на передачу автомобілів третім особам в користування не надавала, а він не дає можливості їй користуватися зазначеними автомобілями.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі матеріалів.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що з 4 серпня 2001 року по 10 січня 2012 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 В період шлюбу нами було придбано автомобілі: Mazda CX7, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; Ford Courirer, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; Peugeot 309, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 липня 2012 року по справі №№2/2218/7208/11, яке набрало законної сили 09.10.2012 р., окрім іншого майна, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобілів Mazda CX7, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; Ford Courirer, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; Peugeot 309, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 за кожним.

Автомобілі з 2011 року по даний час перебувають у володінні і користуванні ОСОБА_2, останній перешкоджає позивачу у користуванні ними та оформленні права власності на них, згідно регіональної автоматизованої бази даних «Автомобіль» та Єдиного реєстру МВС власників транспортних засобів власником вищевказаних автомобілів є відповідач ОСОБА_2, що підтверджується повідомлення регіонального сервісного центру в Хмельницькій області від 13.09.2016 року, 31.10.2016 р.

Позивач зверталась з заявами до УДАІ УМВС України в Хмельницькій області 28.11.2012 року та в регіональний сервісний центр в Хмельницькій області МВС України 04.09.2016 року про реєстрацію права власності на вищевказані транспортні засоби на своє ім'я на підставі рішення суду, однак вона позбавлена можливості провести державну реєстрацію автомобілів на своє ім'я на підставі рішення суду в зв'язку з тим, що відповідач не надає автомобілі, не повідомляє їх місце знаходження.

Згінно п. 8, 11. 15 Порядку державної реєстрації (перерєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388, державна реєстрація транспортних засобів, право власності на які встановлено за рішенням суду проводиться на підставі відповідного рішення, а також реєстраційних документів, зокрема, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу або техпаспорта, транспортні засоби підлягають огляду фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними в поданих власником для реєстрації документів.

Із листів регіонального сервісного центру в Хмельницькій області від 13.09.2016 року вбачається, що згідно регіональної автоматизованої бази даних «Автомобіль» (діюча до 01.04.2013 року) та Єдиного державного реєстру МВС власник транспортних засобів, зазначених у запиті, не змінювався. Інформація, відносно звернення ОСОБА_2 з метою зняття з обліку автомобілів Mazda CX7, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; Ford Courirer, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; Peugeot 309, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, в РСЦ МВС в Хмельницькій області відсутня.

Згідно висновків судової автотехнічної експертизи № 015/17, № 015-1/17, № 015-2/17 від 21.03.2017 р. середня ринкова вартість автомобіля Peugeot 309, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 на дату оцінки складає 22 050 грн., автомобіля Ford Courirer, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату оцінки складає 62 920 грн., автомобіля Mazda CX7, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату оцінки складає 395 520 грн.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів по справі.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 13 січня 2016 року № 6 - 2925 цс 15, предметом якої був спір про присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні.

У п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Частиною 1 ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-68цс14 від 02 липня 2014 року).

Встановлена ст. 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року № 6-56цс12, від 15 травня 2013 року № 6-37цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч. 1,2,4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу від 20 березня 1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої в 4 листопада 1950 року в Римі, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, встановлено, що згоди про порядок володіння та користування майном, а також про порядок його поділу та відшкодування відповідної матеріальної компенсації, сторони не досягли, виділ в натурі вказаних автомобілів є неможливим, власником даних авто так і залишається відповідач, який ними і користується, а позивач позбавлена зареєструвати своє право власності на дані авто, рішення суду так і не виконано, компенсація за користування вказаними автомобілями відповідачем позивачу не сплачується (протилежного відповідач не довів, так як в судові засідання не з'являвся).

Відповідач також не довів суду, що він не спроможний сплатити грошову компенсацію вартості зазначених автомобілів позивачу.

Неможливість оформлення реєстрації права власності на автомобілі за позивачем порушує її право власності на ? вказаних автомобілів та перешкоджає їй у володінні та користуванні майном, яке визнано за нею за рішенням суду.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не надає можливості володіти та користуватись належними позивачу ? часткою автомобілів та зареєструвати право власності на нього, спільне володіння та користування є неможливим, автомобілі є неподільними, а припинення спільної часткової власності на вказані авто не завдасть шкоди інтересам відповідача, оскільки останній ними продовжує користуватися, тому суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 319, 358, 364, 365 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Припинити спільну часткову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці на автомобілі: Mazda CX7, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; Ford Courirer, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; Peugeot 309, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Залишити у приватну власність ОСОБА_2 автомобілі Mazda CX7, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; Ford Courirer, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; Peugeot 309, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 240 245 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобілів : Mazda CX7, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; Ford Courirer, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; Peugeot 309, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі на сплату судового збору та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 4 870, 61 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_4 судовий збір в сумі 1 407,45 грн. на користь держави.

Копію заочного рішення не пізніше 3 днів з дня його проголошення направити рекомендованим листом із повідомленням відповідачу.

Письмова заява відповідача про перегляд заочного рішення може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а в разі, якщо апеляцію подають особи, які не були присутніми в судовому засіданні, то апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя