Справа № 755/5502/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо», треті особи: генеральний директор Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду Пікалов Денис Олександрович, Київська міська профспілка працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг, про визнання незаконними наказів про звільнення та скорочення посади працівника, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 29 березня 2016 року звернувся до суду з позовом у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить визнати незаконним підпункт 1.10 пункту 1 наказу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» від 29.02.2016 року № 34-к/тр в частині звільнення його з посади заступника начальника служби утримання водних об'єктів; визнати незаконними накази від 10.12.2015 р. № 164 «Про затвердження змін до організаційної структури» та від 11.12.2015 р. № 165 «Про затвердження змін до штатного розпису» Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» в частині скорочення посади заступника начальника служби утримання водних об'єктів, яку він обіймав; поновити його на цій посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 55 993 грн. (т. 1, а.с. 1-9, 221-222).

Позовні вимоги мотивує тим, що 03.07.2000 р. його зараховано на посаду провідного спеціаліста служби утримання лінійних гідротехнічних споруд до Державного комунального підприємства «Плесо» та 15.03.2002 р. було переведено на посаду начальника служби утримання лінійних гідротехнічних споруд на тому ж підприємстві.

На підставі розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 502 від 08.04.2008 р. Державне комунальне підприємство «Плесо» перейменовано у Комунальне підприємство «Плесо».

02.06.2015 р. його переведено на посаду заступника начальника служби утримання водних об'єктів Комунального підприємства «Плесо».

29.02.2016 р. звільнено з посади у зв'язку зі скороченням штату працівників (наказ № 34к/тр).

Позивач вважає, що його звільнення відбулося без законних підстав, з порушенням порядку вивільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, без врахування гарантій для працівників, обраних до складу профспілкових органів, а відтак звільнення є незаконним.

Йому не відомо у чому саме полягають зміни в організації виробництва і праці, чи відбулося реальне, а не удаване скорочення штату працівників та чи були у відповідача в наявності інші вакантні посади відповідної кваліфікації на день ознайомлення його з попередженням, крім запропонованої, на які він міг би претендувати, що є обов'язковою передумовою для звільнення працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Згідно штатного розпису, затвердженого наказом № 25 від 13.03.2015 року, що діяв на день ознайомлення з попередженням про майбутнє вивільнення - на 16.12.2015 року та на день звільнення - на 29.02.2016 року, у службі утримання водних об'єктів відповідача існувало три посади заступника начальника служби, проте йому було запропоновано лише одну вакантну посаду для переведення, а саме: робітника з благоустрою мобільної бригади (спеціалізованої), та у день звільнення було ознайомлено зі списком вакантних посад на підприємстві, які не відповідають його кваліфікації і спеціальності.

Крім того, на час звільнення він був членом Київської міської профспілки працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг та 23.04.2015 року був обраний Головою профспілкового комітету.

Рішенням від 11.02.2016 року профспілковий комітет не дав згоди на розірвання з ним трудового договору, навівши відповідне правове обґрунтування такої відмови. Проте відповідачем це враховано не було, чим грубо порушені приписи ст. ст. 43, 252 КЗпП України, тому звільнення є незаконним, у зв'язку з чим він підлягає поновленню на роботі.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2016 року залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог генерального директора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду Пікалова Дениса Олександровича (т. 1, а.с. 210, 211).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог Київську міську профспілку працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг. (т.1, а.с. 239, 240).

За результатами розгляду спору Дніпровським районним судом м. Києва 30 вересня 2016 року ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову (т. 2, а.с. 53-62).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30.09.2016 року залишене без змін (т. 2, а.с. 96-105).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30.09.2016 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2016 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2, а.с. 144-148).

В судовому засіданні позивач підтримав позов зі збільшеними вимогами та викладені у ньому обставини. Також надав додаткові пояснення з посиланням на пункт 1 наказу № 165 «Про затвердження змін до штатного розпису» від 11 грудня 2015 року, відповідно до якого вирішено вивести зі штатного розпису посади працівників підприємства (за списком), і зокрема, одну посаду заступника начальника служби утримання водних об'єктів, хоча всього таких посад у штатному розписі було три, одну з них обіймав він. Зазначає, що згідно положень законодавства всі працівники, що займали ідентичні посади мали б бути попереджені про майбутнє вивільнення і, відповідно, належали до кола працівників, серед яких визначається хто має переважне право на залишення на роботі. Проте, попередження про майбутнє вивільнення було вручено лише йому.

Також у листі від 18 лютого 2016 року № 296 йому надано перелік усіх вакантних посад на підприємстві - 8 посад. Проте, у списку вакантних посад та посад, від яких відмовились або не визначились працівники з подальшою роботою у КП «Плесо» зазначено, що станом на 29 лютого 2016 року на КП «Плесо» були вакантними 11 посад.

Водночас, згідно наказу «Про переведення працівників підприємства» від 01 березня 2016 року №37-к/тр працівники переводилися на вакантні посади, які взагалі йому не пропонувалися і про існування яких не зазначено ані в попередженні про наступне вивільнення, ані у листі від 18 лютого 2016 року № 296, ані у списку вакантних посад станом на 29 лютого 2016 року.

Представник відповідача Осіпчук Ю.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових поясненнях, у яких зазначив, що позивачу пропонувалися всі вакантні посади, які б могли бути запропоновані ОСОБА_1 одночасно з попередженням про звільнення. На вакансії введені з 01.03.2016 р. наказом №165 переводилися працівники з урахуванням їх кваліфікації та вимог посадових інструкцій, це питання є суттєвим для працівника, який претендує на зайняття вакантної посади, звільнення особи за скороченням штату можливе якщо її кваліфікація не відповідає посадовій інструкції. Переважне право залишитися на роботі з'ясовується у разі проведення звільнені працівників і не стосується випадків переведення працівників за їх згодою в межах підприємства.

Рішення профкому про ненадання згоди на розірвання трудового договору з позивачем відповідно ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не було обгрунтованим.

Позивачу чотири рази пропонувалися вільні на підприємстві посади, від переведення на які він відмовився. Порядок проведення скорочення працівників порушено не було, позивач звільнений з дотриманням вимог трудового законодавства.

У подальшому після оголошення судом перерви для надання письмових доказів в судове засідання позивач не з'явився, надав клопотання, у якому просить провести судове засідання за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засіданні не з'явився, подав до суду заяву у якій просить провести розгляд справи без його участі з урахуванням поданих ним пояснень, проти позовних вимог заперечує.

Третя особа генеральний директор Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду Пікалов Д.О. та представник третьої особи Київської міської профспілки працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 03 липня 2000 року ОСОБА_1 було зараховано на посаду провідного спеціаліста служби утримання лінійних гідротехнічних споруд Державного комунального підприємства «Плесо» (т. 1, а.с. 41).

15 березня 2002 року позивача переведено на посаду начальника служби утримання лінійних гідротехнічних споруд Державного комунального підприємства «Плесо», а 02 червня 2015 року - на посаду заступника начальника служби утримання водних об'єктів Комунального підприємства «Плесо» (т. 1, а.с. 41зворот).

Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» засновано на комунальній власності територіальної громади м. Києва та входить до сфери управління Головного управління контролю за благоустроєм м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Підприємство створено відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 03 липня 1995 року № 204 «Про заходи щодо охорони, утримання та експлуатації внутрішніх водойм м. Києва».

Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» є юридичною особою, є правонаступником ДКП «Плесо» та діє на підставі Статуту, затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 03 липня 1995 року №204 (в редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08 квітня 2008 року №502 (т.1, а.с.186-205).

10 грудня 2015 року генеральним директором Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» Д. Пікаловим видано наказ №164 «Про затвердження змін до організаційної структури» на виконання листа Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища від 02.10.2015 року № 064-9882, п. п.1, 2 протоколу наради у директора Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища питань виконання заходів з санітарного очищення територій пляжів та зон відпочинку біля води закріплених за КП «Плесо» сторонньою підрядною організацією в 2015 році від 23 жовтня 2015 року №25, п. 2 протоколу наради питань освоєння КП «Плесо» бюджетних коштів по об'єкту «Регулювання рівня води водойм «озеро Глінка» з виконанням берегоукріплення та благоустрою південної її частини» виділених на здійснення капітальних видатків в 2015 році в рамках «Програми економічного і соціального розвитку м. Києва на 2015 рік», погодженого директором Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища 05 грудня 2015 року та з метою оптимізації організаційної структури, враховуючи потреби підприємства, наказано вивести із структури підприємства: директора з питань будівництва та розвитку прибережної інфраструктури; планово-економічний відділ; відділ бухгалтерського обліку та фінансів; виробничо-технічний відділ; ввести до структури підприємства відділ бухгалтерського обліку та планування (т.1, а.с.126-127).

11 грудня 2015 року генеральним директором Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» Д. Пікаловим видано наказ №165 «Про затвердження змін до штатного розпису», яким наказано вивести із штатного розпису ряд посад, включаючи Службу утримання водних об'єктів: посаду заступника начальника служби (яку займав позивач) та посаду провідного інженера лісового господарства (т.1, а.с.128-134).

Відповідно до наказів від 10 грудня 2015 року № 164 «Про затвердження змін до організаційної структури» та від 11 грудня 2015 року № 165 «Про затвердження змін до штатного розпису» у зв'язку зі зміною структури та штатного розпису Комунального підприємства «Плесо» 16 грудня 2015 року позивача попереджено про наступне вивільнення із займаної посади 29 лютого 2016 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та запропоновано переведення на посаду робітника з благоустрою мобільної бригади (спеціалізованої) з посадови окладом 3100 грн. (т.1, а.с. 56).

Позивач, серед іншого, просить визнати незаконними вищевказані накази відповідача від 10.12.2015 р. № 164 «Про затвердження змін до організаційної структури» та від 11.12.2015 р. № 165 «Про затвердження змін до штатного розпису» в частині скорочення займаної ним посади заступника начальника служби утримання водних об'єктів.

Відповідно до положень ст. 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Таким чином, зміна організаційної структури належить до компетенції відповідача, тому дана вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За нормою ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Наказом генерального директора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» від 29 лютого 2016 року № 34-к/тр позивача звільнено з роботи 29.02.2016 року у зв'язку зі скороченням штату працівників та відмовою від переведення на іншу роботу, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а.с. 72).

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 6 зі змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а відповідно до ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Нормами трудового законодавства України передбачено, що суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення, але не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 141 КЗпП України визначено обов'язок власника або уповноваженого ним органу правильно організовувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності.

При звільненні працівників у зв'язку зі скороченням чисельності або штату повинні додержуватись правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу при наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників.

У попередженні про наступне вивільнення 16.12.2015 року позивачу, який займав посаду заступника начальника служби утримання водних об'єктів, була запропонована лише одна посада робітника з благоустрою мобільної бригади (спеціалізованої) (т. 1, а.с. 165).

Відповідно довідки, станом на 16.12.2015 року на підприємстві було 14 вакантних посад (т. 1 , а.с. 164).

У день звільнення 29.02.2016 року ОСОБА_1 було запропоновано список вакантних посад із 11 найменувань, що включали посади робітників, водія автотранспортних засобів 3 класу, машиніста, тракториста, слюсара-ремонтника, слюсара-електрика, сторожа (т.1, а.с. 170). Дані посади не відповідають фаху позивача, який має вищу освіту за спеціальністю «Метеорологія» (т.1, а.с. 44 зв.).

Згідно з новим штатним розписом підприємства, затвердженим 17 грудня 2015 року, кількість штатних одиниць працівників визначено - 1022 (т.1, а.с. 135-146).

Порівнюючи вищевказаний новий штатний розпис на 2016 рік, складений у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці відповідача, та попередній штатний розпис на 2015 рік, судом встановлено, що у Службі утримання водних об'єктів (СУВО) за штатним розписом у 2015 р. було передбачено 3 посади заступника начальника служби, одну з яких займав позивач (т. 1, а.с. 148), у штатному розписі на 2016 рік визначено 2 посади заступника начальника служби (т. 1, а.с. 136); також за новим штатним розписом на 2016 р. у Відділі матеріально-технічного та господарського забезпечення додатково введена одна посада провідного товарознавця з МТЗ (т.1, а.с. 140, 153).

Разом з тим, про майбутнє вивільнення у зв'язку зі скороченням штату попереджено лише позивача та за займаною ним посадою заступника начальника служби утримання водних об'єктів не визначалося переважне право на залишення на роботі на таких же двох інших посадах за новим штатним розписом при скороченні однієї посади з трьох за штатним розписом у 2015 р.

Відповідно до посадової інструкції заступника начальника служби утримання водних об'єктів, затвердженої 02 червня 2015 року Генеральним директором Комунального підприємства «Плесо» Д. Пікаловим (т. 1, а.с. 159-160), з даною інструкцією ознайомлено ОСОБА_4 02.06.2015 р., ОСОБА_5 02.06.2015 р. та позивача ОСОБА_1 30.07.2015 року, що свідчить про виконання ними рівнозначних трудових обов'язків.

Також позивач зазначає, що за наявною у нього освітою та досвідом роботи він міг би займати посаду провідного товарознавця з МТЗ у Відділі матеріально-технічного та господарського забезпечення, яка йому запропонована не була.

Суд приймає до уваги зазначені пояснення, оскільки на вказану посаду було зараховано іншого працівника, відповідно наказу від 01.03.2016 року «Про переведення працівників підприємства», тобто станом на день звільнення позивача 29.02.2016 року дана посада була вакантною, проте позивачу вона запропонована не була.

При звільненні за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України діють переваги на залишення на роботі, що визначені ст. 42 Кодексу законів про працю України частиною першої якої встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Верховним Судом України у постанові від 01.04.2015 року по справі № 6-40цс15 висловлена правова позиція, відповідно якої: «частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15.

Порушення зазначеного порядку щодо пропонування працівнику іншої роботи є підставою для поновлення працівника на роботі.

Відповідно до положень ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Судом також встановлено, що позивач був обраний головою профспілкового комітету.

Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету Комунального підприємства «Плесо» від 11 лютого 2016 року № 9 згоду на розірвання трудового договору з позивачем не надано (т. 1, а.с. 60-70).

Постановою Президії Київської міської профспілки працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг від 25 лютого 2016 року № 5 також не надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а.с. 71).

За нормою ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Верховним Судом України висловлено правову позицію у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-703цс15, а також правову позицію у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-119цс15, згідно яких відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 і частини шостої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

У протоколі засідання профспілкового комітету КП «Плесо» від 11.02.2016 року № 9 згоду на розірвання трудового договору з позивачем не надано, при цьому зазначено, що профком не отримав від керівництва обґрунтовану інформацію, яка переконливо засвідчувала доцільність залучення підрядної організації для санітарного очищення пляжів, зон відпочинку, водних об'єктів і гідротехнічних споруд та пов'язаного з цим скорочення; в порушення п. 7.5 Статуту КП «Плесо» рішення про скорочення у СУВО прийнято без обговорення у трудовому колективі підприємства, відповідно ст. 42 КЗпП України ОСОБА_1 має більш високий рівень кваліфікації порівняно з двома іншими працівниками, які обіймають посаду заступника начальника служби утримання водних об'єктів, має профільну освіту, з 15.03.2002 року по 29.05.2015 року обіймав посаду начальника служби утримання лінійних гідротехнічних споруд; окрім цього має двох утриманців, у сім'ї більше не має осіб із самостійним заробітком, має тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві - з 2000 року, неодноразово отримував подяки від керівництва підприємства та міста; 23.04.2015 року був обраний головою профкому підприємства на звітно-виборній профспілковій конференції (т. 1, а.с. 60-70).

Постановою Президії Київської міської профспілки працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг від 25 лютого 2016 року № 5 також не надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, при цьому також зазначено, що при проведенні процедури скорочення адміністрацією не взято до уваги, що на підприємстві таку ж посаду «заступника начальника служби» в «Службі утримання водних об'єктів обіймають ще два працівника, але попередження про скорочення штату вручено тільки ОСОБА_1, крім того, при скороченні чисельності чи штату переважне право на залишення на роботі надається працівнику з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (ст. 42 КЗпП України), в даному випадку профільна освіта, тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві на відповідних посадах (13 років обіймав посаду начальника служби утримання гідротехнічних споруд). Порушено вимоги ст. 42 п. п. 1,2,3 КЗпП України, на утриманні є непрацююча дружина та двоє малолітніх дітей (т. 1, а.с. 71).

Вищевказані висновок профспілкового комітету КП «Плесо» та постанова президії Київської міської профспілки галузі, які не надали згоди на звільнення ОСОБА_1 є обґрунтованими, оскільки зазначені рішення профспілкових органів про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору є достатньо добре аргументованими та містять посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника і на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

При цьому встановлені у вказаних рішеннях профспілкових органів обставини відповідачем не спростовано.

Отже, суд вважає, що заявлені вимоги у частині визнання незаконним і скасування підпункту 1.10 пункту 1 наказу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» від 29.02.2016 року №34-к/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника служби утримання водних об'єктів та поновлення позивача на займаній посаді на підприємстві відповідача підлягають задоволенню, так як знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до моменту його звільнення на займаній посаді.

Згідно ст. 235 КЗпП України, з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2016 року по 14.12.2017 року (за 449 робочих дні) у розмірі 168 684 грн. 81 коп. (з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 375 грн. 69 коп., довідка - т. 1, а.с. 219).

Відповідно п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку з відповідача на користь позивача у розмірі 8265 грн. 18 коп. підлягає негайному виконанню.

Згідно положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1653 грн. 60 коп., а саме: за майнову вимогу у розмірі 551 грн. 20коп. та за немайнові в сумі 1102 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 40, 42, 43, 49-2, 141, 232, 235, 237-1, 252 КЗпП України, ст. ст. 39, 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", постановою Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 р. № 9, правовими позиціями Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-703цс15, від 01.07.2015 року у справі № 6-119цс15, від 01.04.2015 року у справі № 6-40цс15; ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 215, 218, 367 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо», треті особи: генеральний директор Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду Пікалов Денис Олександрович, Київська міська профспілка працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг про визнання незаконними наказів про звільнення та скорочення посади працівника, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним підпункт 1.10 наказу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» від 29.02.2016 року № 34-к/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника служби утримання водних об'єктів.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника служби утримання водних об'єктів Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» з 29 лютого 2016 року.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 168 684 (сто шістдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 81 коп.

У решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» на користь держави судовий збір в сумі 1 686 (одна тисяча шістсот вісімдесят шість) грн. 85 коп.

Рішення у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» на користь ОСОБА_1 у розмірі 8 265 (вісім тисяч двісті шістдесят п'ять) грн. 18 коп. підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя