Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 вересня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») в вересні 2013 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень до нього (а. с. 31, 118), посилався на те, що відповідно до укладеного договору №KTН3GІ від 08.04.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 100 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 08.04.2023 року. У порушення умов договору, зобов'язання за кредитним договором відповідачем належним чином не були виконані, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 263 937,81 грн.

Банк визначив суми заборгованості, що підлягають стягненню, а саме: 89 764,97 грн. - заборгованість за кредитом, 55 574,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; пеня станом на 14.04.2014 року в сумі 31 455,74 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач 08.04.2008 року уклали договір іпотеки № KTН3GІ, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 42,80 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі - продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 133 500 грн. Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KTН3GІ від 08.04.2008 року в розмірі 176 795,61 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути з відповідача судові витрати.

У відповідності до зустрічного позову, поданого у червні 2016 року, ОСОБА_2 зазначив, що між ним та банком було укладено кредитний договір KTН3GІ від 08.04.2008 року на суму 100 000 грн., з процентною ставкою 12%. Банк самостійно підвищував розмір ставки, що було ним оскаржено, та проводив нарахування пені, яка неповинна нараховуватися оскільки він перебуває в зоні АТО. Просив суд визнати дії банку по розрахунку неправомірними та провести перерахунок.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 вересня 2016 року (з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 30 січня 2017 року) позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KTH3GI від 08.04.2008 року в розмірі 172 652,13 грн., яка складається з 89 764,97 грн. заборгованість за кредитом, 55 574,90 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 27 312.26 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів було відмовлено.

ОСОБА_2 не погодився з зазначеним рішенням та подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення від 21 вересня 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк», а зустрічний позов задовольнити та визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо зарахування сплачених ним грошових коштів на сплату процентів та тіла за кредитним договором № KTH3GI від 08.04.2008 року, а також щодо нарахування пені в сумі 94 603,59 грн. згідно до розрахунку заборгованості за договором станом на 17.03.2016 року неправомірними та зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» зарахувати сплачені грошові кошти за період з 08.05.2008 року по 08.11.2013 року в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та процентів згідно до кредитного договору № KTH3GI від 08.04.2008 року, а також списати пеню в сумі 94 603,59 грн. за вказаним договором, і провести відповідний перерахунок.

При цьому ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість вказаного рішення, зазначаючи наступне. Він перестав сплачувати кредит у звязку із підвищенням процентної ставки. При цьому рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 червня 2014 року (з урахуванням ухвали від 17 грудня 2015 року) було визнано незаконність підвищення процентної ставки з 15 до 30 відсотків. ОСОБА_3 неправильно погашав сплачені суми, направляючи їх на пеню та штрафи. Отже, розрахунок, наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» є незаконним, та для доведення цього ОСОБА_2 було заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи, оскільки сам він не має достатніх знань, щоб провести відповідний аналіз. Проте суд першої інстанції не розглянув це клопотання, чим позбавив його права на судовий захист та права на всебічний розгляд справи. ОСОБА_3 посилався на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка знаходиться у м. Краматорськ, яке зараз передбачено Законі України «Про іпотеку», зупинено на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» на період з 14 квітня 2014 року по день закінчення антитерористичної операції. ОСОБА_3 заявник зазначив, що спірна квартира є єдиним житлом його та його сімї. При винесенні рішення про звернення стягнення будуть порушені права його неповнолітніх дітей. У даному випадку участь у справі також повинен був приймати орган опіки та піклування Краматорської міської ради, проте він не був долучений в якості сторони по справі.

Представник відповідача ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник банку ОСОБА_5 просила її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід вихилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін за таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено такі фактичні обставини:

08.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № KTН3GІ, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 100 000 грн. на придбання житла, а також у розмірі, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 08.04.2023 року. За умовами кредитного договору відповідач зобов'язався щомісячно до 10 числа кожного місяця, починаючи з наступного після складання цього договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 1 210,91 грн. шляхом внесення їх до каси Кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок, відкритий у кредитора.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 уклали договір іпотеки № KTН3GІ від 08.04.2008 року. Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_2 надав в іпотеку квартиру загальною площею 42,80 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу. Сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 133 500 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що їх задоволення не порушує положення співмірності між сумою заборгованості за кредитним договором та вартістю іпотечного майна на час укладення договору іпотеки, а також про наявність підстав у зверненні стягнення на предмет іпотеки, у спосіб, який просить позивач.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_2 суд зазначив, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахунок зробив у відповідності до норм законодавства. Відповідачем не доведено неправомірності здійснених перерахунків.

З вказаними висновками суду першої інстанції можна погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно абзацу 3 частини 1 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV (надалі Закон від 5 червня 2003 року № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. (ч. 1 ст. 3 Закону від 5 червня 2003 року № 898-IV).

Частина 1 статті 33 Закону від 5 червня 2003 року № 898-IV передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 08.04.2008 року був договір про іпотечний кредит № KTН3GІ за умовами якого він відповідач отримав кредит у сумі 100 000 грн. на придбання житла, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 08.04.2023 року.

На забезпечення виконання умов цього договору сторони уклали договір іпотеки № KTН3GІ від 08.04.2008 року, за яким ОСОБА_2 надав в іпотеку квартиру загальною площею 42,80 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу. Сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 133 500 грн.

З розрахунку заборгованості за уточненої позовної заявою (а. с. 118) вбачається, що відповідач має заборгованість на загальну суму 176 795,61 грн., яка виникла внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором.

Наявність заборгованості не оспорюється сторонами. Проте, як пояснила суду представник відповідача (про що також зазначено в апеляційній скарзі) відповідач перестав сплачувати кредит у звязку з підвищенням процентної ставки за користування кредитом.

При цьому позивач помилково вважав, що апеляційний суд Донецької області своїм рішенням від 17 грудня 2015 року визнав незаконним підвищення процентної ставки з 15% до 30%, але це не відповідає матеріалам справи.

Як вбачається з копії рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 квітня 2014 року, яким були задоволені позовні вимоги відповідача до банку про визнання незаконним підвищення процентної ставки та зобовязання банку провести перерахунок, воно було скасоване рішенням апеляційного суду Донецької області від 11 червня 2014 року (з урахуванням ухвали апеляційного суду про виправлення описки у цьому рішенні від 17 грудня 2015 року) та у задоволенні позовних вимог відмовлено. (а. с. 92 94)

Слід звернути увагу на те, що п. 8.9 договору про іпотечний кредит передбачено підвищення процентної ставки за наявності певних обставин, передбачених цим пунктом.

Розрахунок суми заборгованості, наданий суду банком не спростований відповідачем, а розрахунок відповідача не відповідає обставинам справи та вимогам ст. 534 ЦК України, згідно з якою, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно визначив суму заборгованості (зменшивши при цьому суму пені) та відмовив у задоволенні зустрічного позову відповідача.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. (ст. 509 ЦК України)

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. (Із доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.09.2011 р. N 3795-VI)

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. (ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 629 ЦК України)

Згідно частині 1 статті 38 Закону Україну «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Вимогами частин 1 та 2 статті 39 Закону від 5 червня 2003 року № 898-IV визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 42 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Проте, відповідно до статті 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку».

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо порушення прав неповнолітніх дітей відповідача, то згідно довідці КП «Служба єдиного замовника м. Краматорськ» у квартирі АДРЕСА_2, що є предметом іпотеки, зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_6, 25.05.2008 року та ОСОБА_7, 28.11.2012 року. З огляду на дату їх народження вони були зареєстровані після укладенні договору іпотеки.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Н.С. Краснощокова

ОСОБА_8