Справа №478/374/17 22.05.2017 22.05.2017 22.05.2017
Провадження №22-ц/784/1181/17
Справа № 478/374/17
Провадження № 22 - ц/784/1181/17 Суддя по 1 інстанції Іщенко Х.В.
Доповідач апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

22 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2017 року про повернення позовної зави, постановлену за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Агротех» (далі - ПП «Агротех») про усунення перешкод з володіння земельною ділянкою та її повернення,

встановила:

20 березня 2017 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 пред'явив до суду позов до ПП «Агротех» про усунення перешкод в користуванні належною йому земельною ділянкою та її повернення на умовах, визначених договором оренди землі.

Ухвалою судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 березня 2017 року позовна заява залишена без руху для усунення недоліків, а ухвалою того ж судді від 05 квітня 2017 року заява повернута позивачу, як неподана, на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність ухвали від 05 квітня 2016 року, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду в іншому складі суддів по суті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суд вправі повернути позовну заяву позивачу, якщо вона за формою та змістом не відповідає вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України, а пропозиція виправити недоліки у встановлений судом строк не виконана.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені ст. ст. 119- 120 ЦПК України.

В них зазначено, зокрема, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, пред'являючи позов про усунення перешкод з володіння земельною ділянкою та її повернення, позивач судовий збір не сплатив.

В ухвалі від 28 березня 2017 року про залишення позовної заяви ОСОБА_3 без руху суддя вказав, що позивачем не надано документ про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на час подачі позовної заяви для визначення її вартості та визначення розміру судового збору, та позивачем за вимогу майнового характеру не сплачений судовий збір.

-2-

29 березня 2017 року представник позивача ОСОБА_2 отримав зазначену ухвалу судді.

31 березня 2017 року районним судом зареєстровано заяву ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_2 про сплату судового збору, як за вимоги немайнового характеру в сумі 640 грн. До цієї заяви додано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою судді від 05 квітня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто, як не подану, у зв'язку з невиконанням вимог суду щодо усунення недоліків.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_3, суддя виходив з того, що позивач заперечивши, що подана до суду заява містить вимоги майнового характеру (про що було вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху) надав суду квитанцію про сплату судового збору за позов немайнового характеру, а тому в силу ст. 121 ЦПК України визнав її неподаною та повернув позивачу.

Між тим, з усіма висновками суду в повній мірі погодитись не можна.

Пунктом 2 частини 1 статті 80 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачені ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем подана позовна заява про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та її повернення.

Отже, за даним позовом вирішується спір про витребування майна. А тому вирішуючи заяву позивача про необхідність сплати судового збору, ураховуючи характер спору, суддя обґрунтовано в ухвалі вказав про подання позовної заяви майнового характеру. Тому посилання позивача на подання ним позовної заяви немайнового характеру не заслуговують на увагу.

Між тим, ця ухвала, на думку колегії суддів, постановлена судом з порушенням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання пропозиції суду виправити недоліки у встановлений строк сплатив судовий збір в сумі 640 грн.

Правилами п.2 ч. 1, ч.2 ст. 80 ЦПК України передбачено, що ціна позову про витребування майна визначається його вартістю, а якщо на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, то розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи, з урахуванням сплачених позивачем коштів.

В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції» роз'яснено що, якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК України або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат.

В п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

-3-

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Таким чином, якщо встановити точну ціну позову було неможливим, то розмір судового збору попередньо повинен був визначити суд.

Проте, як встановлено, суддя 28 березня 2017 року в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не зазначив розмір несплачених судових витрат, що свідчить про порушення судом норм процесуального права. У даному випадку позивач поніс негативні наслідки у вигляді повернення позовної заяви, не будучи ознайомленим про розмір несплачених судових витрат, а відтак і з обов'язком сплатити необхідний розмір судового збору.

За такого, не можна визнати, що оскаржувана ухвала постановлена у відповідності до норм процесуального права, а тому вказана ухвала судді підлягає скасуванню, а справа - поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі у відповідності до вимог ст.ст. 119-120 ЦПК України. Між тим, не підлягає задоволенню клопотання позивача щодо розгляду справи по суті іншим складом суду, оскільки вирішення цього питання є компетенцією суду першої інстанції у порядку передбаченому ст. 24 ЦПК України

Керуючись ст.ст. 312, 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2017 року скасувати, а справу направити у той же суд для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова