АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4492/16-ц 22-ц/774/985/К/17
Справа № 211/4492/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/985/К/17 суддя Ткаченко С.В.
Категорія - 48 (ІІІ) Суддя - доповідач Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П.,Бондар Я.М.

за участю секретаря: Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_2, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна набутого під час шлюбу спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна нажитого під час шлюбу.

Особи, що беруть участь у розгляді справи:

представники позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна набутого під час шлюбу спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна нажитого під час шлюбу, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 у період з 07 червня 2008 року по 12 вересня 2014 року.

В період перебування у шлюбі сторони, за спільні кошти, придбали автомобіль «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску, питання про поділ якого у добровільному порядку вони вирішити не можуть.

Посилаючись на те, що автомобіль є неподільною річчю та більше потрібен відповідачу ОСОБА_1, уточнивши позовні вимоги, просила суд: визнати автомобіль «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1; визнати частки у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а саме: автомобіля «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску, рівними, тобто 1 / 2 за кожним; визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 / 2 частини вартості автомобіля «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску, а саме 200 841,95 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі, а саме: судовий збір в розмірі 2 008, 42 грн. та витрати на складання висновку експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 450, 00 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано автомобіль «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Визнано частки у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а саме: автомобіля «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску, рівними, тобто 1 / 2 за кожним.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 / 2 частини вартості автомобіля «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску, а саме 200 841,95 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі, а саме: судовий збір в розмірі 2 008, 42 грн. та витрати на складання висновку експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 450, 00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_2, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що суд порушив та невірно застосував норми матеріального і процесуального права, не в повній мірі з?ясував обставини справи та не дослідив і не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому розгляду справи. Зокрема, зазначає, що суд не повідомив належним чином його про час та місце розгляду справи, чим позбавив можливості захищати свої інтереси у судовому засіданні. Судом не було враховано, що спірний автомобіль було придбано за власний рахунок ОСОБА_1, про що позивачу було відомо, однак вона ввела суд в оману та надала недостовірну інформацію. Також, відповідач не погоджується із визначеною судом вартістю спірного автомобіля, оскільки судова експертиза з цього приводу не проводилась та автомобіль був оцінений без належного огляду та без врахування зносу та пошкоджень.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_5, зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, будучи завчасно (13.04.2017 року) належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки про виклик в судове засідання на 16.05.2017 року ОСОБА_2 - а.с. 94, що, згідно ч. 5 ст. 76 ЦПК України вважається належним врученням судової повістки і відповідачу ОСОБА_1В.), в судове засідання не з'явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2008 року по 12 вересня 2014 року (а.с. 7).

В період перебування у шлюбі, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було придбано легковий автомобіль «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску, який було зареєстровано за ОСОБА_1

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №01Р/12/16 про оцінку транспортного засобу від 14.12.2016 року, середня ринкова вартість автомобіля «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, ідентифікаційний номер (VIN) 19XFB2670DR800456 на дату оцінки 14.12.2016 року складає: 401 683 грн. 89 коп. (а.с. 37-62).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та визнаючи спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що майно (автомобіль), набуте під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, внаслідок ведення спільного господарства, побуту та бюджету, а тому є обєктом їхньої спільної сумісної власності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї (ч.1 ст. 51, п.6 ч.1 ст. 92)

У статті 3 СК України встановлено, що сім'я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім'єю.

Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 СК).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Сімейного Кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Стаття 60 СК України презумує виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу.

Перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначено статтею 57 СК України. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя, тощо.

Верховний Суд України в п.п.23, 24 Постанови Пленуму від 21.12.2007 р. № 1 «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що при вирішенні спорів між подружжям про майно необхідно з'ясувати джерело і час його придбання, а також роз'яснив, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне майно придбано 17.09.2013 року, тобто у період шлюбу сторін (а.с. 15).

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про придбання цього майна за його особисті кошти не підтверджені належними та допустимими доказами, та є голослівними, адже останнім навіть не зазначено за які саме особисті кошти було придбано спірний автомобіль, час отримання ним цих коштів та джерело їх походження.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, не довів факту придбання спірного транспортного засобу за особисті кошти, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині та наголошує на тому, що Сімейним кодексом України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, та обовязок по доведенню належності такого майна або його частки на праві особистої приватної власності одному із подружжя законодавцем покладено на того з подружжя, хто вважає спірне майно своєю особистою власністю (ст. 57 СК України, ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України), і саме на відповідача (ОСОБА_1В.) покладено обовязок доведення своїх доводів, а його усні пояснення не є достовірними доказами їх обґрунтованості і не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про поділ спільного майна подружжя.

Жодного належного та допустимого доказу, у розумінні статті ст. 58,59 ЦПК України, щодо придбання спірного майна за особисті кошти, ОСОБА_1 не надано.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Разом з тим, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Отже, у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-2811цс15 від 30 березня 2016 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Проте, суд першої інстанції зазначені вимоги закону не врахував, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 200 841,95 грн. на відповідну компенсацію відшкодування 1/2 частки вартості спірного автомобіля, яка не була внесена ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду. Більш того, судом взагалі не було зясовано думку ОСОБА_1 щодо можливості стягнення з нього такої компенсації., що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині на підставі 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, у звязку з неправильним застосування норм матеріального права, та ухвалення в цій частині нового рішення, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 на підставі ст.ст. 69, 70 СК України просила поділити спільне майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, автомобіль «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом позовних вимог ОСОБА_3 є поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а вимога про порядок такого поділу у спосіб вказаний позивачем є змістом позовних вимог. Тому, поділ спірного майна подружжя згідно вимог чинного законодавства не є виходом за межі позовних вимог.

Крім того, згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до наведеного вище, спір між сторонами і цій справі підлягає вирішенню шляхом визнання ідеальних часток подружжя в спірному майні без його реального поділу і залишення майна в їх спільній частковій власності, у звязку з чим колегія суддів частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та проводить розподіл автомобіля «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску, шляхом визнання права власності за кожною із сторін на ідеальну частку у майні, тобто по 1/2 частині кожному.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник за довіреністю ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 грудня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на автомобіль «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску, за ОСОБА_1 та стягнення грошових коштів у розмірі 200 841,95 грн. в рахунок компенсації 1/2 частини вартості автомобіля скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити частково.

Розділити автомобіль «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску, шляхом визнання права власності за кожною із сторін на ідеальну частку у майні.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску.

Визнати за ОСОБА_1право власності на 1/2 частину автомобіля «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на автомобіль «HONDA CIVIC», номерний знак НОМЕР_1, VIN 19XFB2670DR800456, 2013 року випуску, за ОСОБА_1 та стягнення грошових коштів у розмірі 200 841,95 грн. в рахунок компенсації 1/2 частини вартості автомобіля відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: