У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 березня 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 6 100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, тому у неї виникла заборгованість щодо повернення грошових коштів у передбачені договором строки, яка станом на 30 вересня 2015 року становила 24 657,64 грн, що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5 700,93 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 15 006,35 грн; заборгованості за пенею та комісією в сумі 2 300,00 грн; а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн - фіксована частина і 1 150,36 грн - процентна складова, у зв'язку з чим позивач просив стягнути вказану заборгованість з відповідача на свою користь.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 01 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 21 807,28 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5 700,93 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 15 006,35 грн; заборгованості за пенею в сумі 1 100,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме: штрафу - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що у підписаній відповідачем 25 квітня 2008 року довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» визначено базову процентну ставку в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) у розмірі 1,9 %; щомісячну комісію за кредитне обслуговування у розмірі 1 % на залишок заборгованості, яка не погашена протягом пільгового періоду; розмір щомісячних платежів (що включають плату за користування кредитних коштів у звітному періоді) у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості, а також встановлено строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до наданої банком інформації по картці за № НОМЕР_1, тобто, отриманої відповідно до кредитного договору від 20 березня 2008 року, строком закінчення дії цієї картки вказано березень 2012 року

29 березня 2012 року ОСОБА_1 повторно заповнила заяву на отримання кредиту і банк видав їй нову картку за № НОМЕР_2 із зазначенням строку її дії до жовтня 2015 року

Останній платіж по погашенню кредитної заборгованості було здійснено 19 лютого 2013 року в сумі 100,00 грн за допомогою терміналу самообслуговування, після чого відповідач ніяких платежів не здійснювала, хоча продовжувала користуватись кредитною карткою при розрахунках у торгівельних закладах та знімати готівкові кошти у банкоматах до листопада 2013 року.

З даним позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось 14 листопада 2015 року.

Таким чином, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 12 травня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова