Провадження № 2/263/550/2017
У Х В А Л А

21.12.2017 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя під головуванням судді Шевченко О.А. при секретарі Пахніц О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні суду знаходиться вищевказаний позов.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою.

Згідно зі ст.255 ч.1 п.1 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з договору оренди земельної ділянки від 30.06.2015 року, укладеного між Маріупольською міською радою і ОСОБА_1, згідно з п.5.1 земельна ділянка передавалася в оренду з метою та за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (функціонування будинку фізкультурно-оздоровчого центру), що само по собі передбачає здійснення господарської діяльності і отримання прибутку, а з п.9.1 вбачається право відповідача самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди.

Крім того, із свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця від 08.12.2009 року вбачається, що відповідачка мала статус фізичної особи-підприємця на момент укладення договору оренди. Її основним видом діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що нежиле приміщення - фізкультурно-оздоровчий центр, розташований за адресою: вул. Писарева, 27-а м. Маріуполя, належить відповідачу на праві часткової власності, та використовується в її підприємницькій діяльності шляхом здачі його в оренду. Тобто, земельна ділянка, яка була їй передана, використовується в її господарській діяльності. А відношення звязані з використанням даної ділянки прямо повязані з отриманням нею доходу від ведення підприємницької (господарської) діяльності.

Зміст договору оренди земельної ділянки дає підстави вважати, що правовідносини, які виникли між сторонами, пов'язані з господарською діяльністю і мають ознаки господарських, що в розумінні п.14 постанови Пленуму ВССУ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зумовлює визначення спору як господарського.

Відповідно до статей 2, 20 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає положенням ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Згідно з вимогами ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Приписами статті 55 ГК України визначено, що суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ», за загальним правилом розмежування компетенції з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається в залежності від суб'єктного складу учасників. Ті земельні відносини та пов'язані з ними майнові відносини, сторонами яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Враховуючи наведене, суд вважає, що спір між сторонами Маріупольською міською радою та ОСОБА_1 не повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства, а тому провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Донецької області протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя О.А.Шевченко