АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі позивача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Пилипенка С.М., представника відповідача - адвоката Рожнів Я.Я.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2017 року

за позовом ОСОБА_2 до Полтавської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю, перерозподіл спадщини, визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015р. ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом.

Зазначала, що разом з батьком - ОСОБА_5 з 2003р. проживали однією сім'єю з ОСОБА_8 в належній останній квартирі АДРЕСА_1. Вели спільний бюджет та побут, облаштовували умови проживання, разом відпочивали.

ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_8 померла.

Згідно рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 квітня 2016р. за ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом п'ятої черги після померлої ОСОБА_8 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Однак, ОСОБА_2, вважаючи себе падчеркою спадкодавця та особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини, що відноситься до спадкоємців четвертої черги,вказуючи, що фактично прийняла спадщину, просила встановити факт проживання її та ОСОБА_8 однією сім'єю з 2003р. по день смерті ОСОБА_8 та перерозподілити спадщину, що залишилась після її смерті, визнавши право власності на спірну квартиру за позивачем.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2017 року.

Рішення оскаржила позивач, яка в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 08 квітня 1996 року, ОСОБА_8, на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 34).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с. 15).

Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу 18 лютого 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та заведенні спадкової справи, у зв'язку з тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини (т. 1 а.с. 102).

З довідки від 21 січня 2015 року, виданої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В., вбачається, що нею заведена спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 В спадковій справі є: заява про прийняття спадщини від ОСОБА_7, зареєстрована за порядковим № 84 від 05 червня 2014 року; заява про прийняття спадщини від ОСОБА_6, зареєстрована за порядковим № 112 від 24 червня 2014 року (т. 1 а.с. 104).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 21 квітня 2016 року визнано за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом п'ятої черги після ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4., право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факт її проживання однією сім'єю із ОСОБА_8

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Отже, аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку, що необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем, і, відповідно визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом, є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_8, як сім'ї, що передбачає їх пов'язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між такими особами взаємних прав і обов'язків у період, не менше, ніж з 03 січня 2009 року по день смерті спадкодавця.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначає, що проживала з ОСОБА_8 у складі сім'ї її батька - ОСОБА_5, який перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 та вважає себе її падчеркою ( т.1, а.с.6).

Проте, мати ОСОБА_2 - ОСОБА_10 до даного часу перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, а тому останній в силу положень ст.25 СК України, яка передбачає одношлюбність, отже, і позивач без належних правових підстав стверджує про проживання разом із своїм батьком однією сім'єю з ОСОБА_8

Посилання на письмові свідчення ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 не стосуються предмету доказування спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_1, а стосуються періодичного проведення спільного відпочинку вказаних осіб за іншою адресою (т. 1 а.с. 11-13).

Долучені до матеріалів справи копії договорів купівлі-продажу вікон і дверей не можуть бути визнані судом доказом спільного проживання позивача і ОСОБА_8, оскільки замовником послуг по виготовленню і установці вказаних товарів визначено саме ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 24-29).

З тих же підстав колегія суддів не бере до уваги копії документів з купівлі газової плити і пральної машини, одержувачем і платником яких зазначено ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 29-31).

В матеріалах справи містяться копії записів про здійснені ОСОБА_8 витрати на придбання предметів побутового вжитку і продуктів харчування, які жодним чином не підтверджують участь у вказаних витратах позивача в інтересах та спільно із спадкодавцем (т. 2 а.с. 107-255, т. 3 а.с. 1-46).

Оцінюючи квитанції про оплату ритуальних послуг на поховання судова колегія приходить до висновку, що забезпечення позивачкою поховання ОСОБА_8 не може бути самостійною підставою для задоволення позову (т. 1 а.с. 18-20).

Акт про проживання у житловому приміщенні від ІНФОРМАЦІЯ_4 не містить інформації про період спільного проживання позивача і ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 10).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно надано аналіз тій обставині, що у період з 05 вересня 2003 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням суду 18 листопада 2013 року ( т.3, а.с.62), тобто за один рік до смерті ОСОБА_8 Крім того, позивачка має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2, що об'єктивно вказує про неможливість її проживання з січня 2009 року із ОСОБА_8, позаяк її малолітня донька проживала за адресою АДРЕСА_3., де була зареєстрована і сама ОСОБА_2

Крім того, колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги про фактичне прийняття позивачкою спадщини шляхом проживання на день смерті разом із спадкодавцем - є не обґрунтованими.

Відповідно до п.п. 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерстваюстиції Українивід 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За положеннями ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження її фактичного проживання із ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 на момент відкриття спадщини, а тому її не можна вважати такою особою, що фактично прийняла спадщину після померлої. Постійне місце реєстрації позивача є квартира АДРЕСА_3.

З таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що позивачем не було доведено факт проживання із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а тому у задоволенні вказаної позовної вимоги, а також похідних від неї вимог про перерозподіл спадщини і визнання права власності на майно слід відмовити.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ О. В. Прядкіна

Судді: /підпис/ С. Б. Бутенко

/підпис/ О. І. Обідіна

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О. В. Прядкіна