АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/1384/15-ц
Провадження № 22-ц/792/857/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Задвірний В.І.,

з участю позивачів, третьої особи та представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу Івтушок Віктор Маркович, виконавчий комітет Нетішинської міської ради про визнання недійсним договору довічного утримання та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 листопада 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4, вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх бабуся ОСОБА_6, якій на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1. 02.07.2008 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений нотаріально, яким все своє майно заповіла позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях кожній. Перед смертю ОСОБА_6 фактично постійно проживала в свого цивільного чоловіка за адресою: АДРЕСА_2, де й померла. Після смерті ОСОБА_6 позивачі дізналися, що 22.10.2010 року між померлою та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_4 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1, натомість остання зобов'язалась забезпечити ОСОБА_6 довічним утриманням в розмірі 400 гривень та здійснити її поховання. На думку позивачів, відповідачка уклала вказаний договір довічного утримання, не маючи наміру його виконувати, а тому він не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Відповідачкою не було дотримано умови про матеріальне забезпечення ОСОБА_6 в розмірі 400 гривень на місяць та організацією поховання займалися позивачі.

Крім того вказували, що протягом останніх років померла систематично зловживала алкогольними напоями, причиною її смерті була алкогольна інтоксикація. Тому позивачі вважали, що їх бабуся при укладенні договору довічного утримання не в повній мірі усвідомлювала наслідки свої дій та не могла керувати ними, оскільки якщо навіть не перебувала в стані алкогольного сп'яніння в момент укладення цього договору, то перебувала в стані абстинентного синдрому (похмілля).

В зв'язку з цим позивачі просили визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 22.10.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Івтушком В.М., зареєстрований в реєстрі за №2091 та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15.11.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне, необґрунтоване та таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Суд, на її думку, не прийняв до уваги відсутність розписок про передачу коштів, продуктів харчування чи медикаментів на підтвердження виконання умов договору довічного утримання, що доводить ненадання ОСОБА_6 матеріального забезпечення відповідачкою. Безпідставним також є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 була позбавлена з об'єктивних та незалежних від неї причин можливості виконати свій обов'язок щодо організації поховання ОСОБА_6 Спадкоємці особи, яка незаконно втратила свою кватиру не можуть бути позбавлені можливості захистити своє право власності лише з тієї причини, що відчужувач уже помер і законом не передбачено можливості визнати договір довічного утримання недійсним з підстав його невиконання набувачем. Суд мав застосувати аналогію права і прийняти рішення про визнання недійсним вказаного договору, керуючись загальними засадами цивільного законодавства.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник, позивач ОСОБА_2, третя особа підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідача просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є онуками ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_3 - її син.

Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Івтушком В.М. і зареєстрованого в реєстрі за №2506, 02.07.2008 року ОСОБА_6 заповіла усе своє майно, що буде належати їй на момент смерті, в рівних долях ОСОБА_1 та ОСОБА_2

22.10.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Івтушком В.М., зареєстрований в реєстрі за №2091.

Згідно умов цього договору ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, взамін чого остання зобов'язалася забезпечувати відчужувача довічним утриманням. За цим договором ОСОБА_4 зобов'язалася: в межах вартості матеріального забезпечення довічно утримувати ОСОБА_6; надати останній довічне безоплатне користування всією вищевказаною квартирою, після смерті ОСОБА_6 поховати її з додержанням прийнятих громадських та християнських звичаїв. Право власності на вказану квартиру переходить до набувача після державної реєстрації цього договору.

На підставі вказаного договору довічного утримання 16.03.2011 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний № 31700582.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що передбачені законом підстави для визнання договору довічного утримання відсутні.

Доводи апеляційної скарги про невиконання відповідачкою умов договору довічного утримання і належне матеріальне забезпечення ОСОБА_6 не мають істотного значення для справи.

Так, згідно з ст.ст. 744, 745 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

За ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, частинами першою-третьою та п'ятою вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтями 218-235 ЦК України визначено окремі підстави для визнання правочину недійсним чи встановлення нікчемності.

Отже, факт невиконання чи неналежного виконання стороною договору своїх зобов'язань за цим договором не є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч.1 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання позивачів на те, що відповідачка, укладаючи договір довічного утримання не мала наміру виконувати його умови, тобто правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не ґрунтуються на доказах.

Суду не надано жодних доказів і на підтвердження того, що ОСОБА_6 на час укладення оспорюваного договору не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Цивільні відносини щодо підстав визнання угоди недійсною врегульовані чинним законодавством, відтак у суду не було підстав застосовувати аналогію закону чи аналогію права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Сопронюк О.В. Провадження № 22-ц/792/857/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 22