Справа № 546/1015/16-ц
Провадження № 2/546/63/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року селище Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді - Горулька О.М.

при секретарі - Гудзенко С.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка справу за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій» про визнання частково недійсним договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

04 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою, в якій, з уточненням позовних вимог, просить визнати недійсним пункт 3.2 Договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 20 червня 2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та СТОВ «Обрій», та витребувати з незаконного володіння і користування СТОВ «Обрій» належну йому земельну ділянку площею 2,18 га, розташовану на території Шевченківської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06 листопада 2014 року помер його брат ОСОБА_4. Після смерті брата він прийняв спадщину та 16 листопада 2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 2,1826 га, кадастровий номер :00:006:0136, розташовану на території Шевченківської сільської ради Решетилівського району Полтавської області і витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на цю земельну ділянку. За життя спадкодавця, 02 грудня 2004 року, між ОСОБА_4 та відповідачем щодо зазначеної земельної ділянки було укладено договір оренди строком на сім років. Після смерті брата він повідомив орендаря про відсутність наміру продовжувати чи поновлювати орендні відносини та заявив вимогу про повернення земельної ділянки, одначе позитивного результату не було досягнуто. З урахуванням того, що строк дії договору оренди від 02 грудня 2004 року закінчився, просив витребувати з незаконного володіння і користування СТОВ «Обрій» належну йому зазначену земельну ділянку.

До початку розгляду справи судом по суті 22 березня 2017 року позивач змінив предмет позову та крім витребування із володіння та користування СТОВ «Обрій» земельної ділянки заявив вимогу про визнання недійсним пункту 3.2 Договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 20 червня 2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та СТОВ «Обрій».

В обгрунтування уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що про наявність цього договору йому стало відомо вже під час судового провадження у справі. Вважає, що правовідносини, що виникли за цим договором, регулюються спеціальним законом, а саме Законом України «Про оренду землі». Вважає, що положення п.3.2 Договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 20 червня 2011 року протирічить вимогам ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», які відповідачем з урахуванням зміни орендодавця не виконано, термін дії Договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 20 червня 2011 року сплив 21 березня 2017 року, разом з тим відповідач без належних правових підстав продовжує користуватися належною йому земельною ділянкою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала і просить його задовольнити, підтвердила обставини та правове обгрунтування позову, викладені в позовній заяві і, крім того, суду пояснила, що позивач, прийнявши спадщину після смерті свого брата ОСОБА_4, будучи обізнаним про те, що термін договору оренди землі від 02 грудня 2004 року закінчився ще за життя спадкодавця, мав можливість дізнатися про правові підстави перебування земельної ділянки у користуванні відповідача та про наявність Договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), одначе цим не цікавився. Документально підтверджено, що вперше позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення земельної ділянки 15 серпня 2016 року. Про отримання позивачем плати за користування землею за 2014-2015 роки їй нічого не відомо. Їй відомо, що у 2016 році позивач плату за користування належною йому земельною ділянкою не отримував з невідомих їй причин.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечує з посиланням на те, що правовідносини, що виникли в результаті укладення Договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), регулюються ст. 102-1 Земельного кодексу України та статтями 407-412 ЦК України і на них не поширюються положення ЗУ «Про оренду землі». Стверджує, що положення п. 3.2 Договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 20 червня 2011 року не протирічать діючому законодавству. У встановлений цим пунктом термін ні власник земельної ділянки, ні землекористувач не заявили про свій намір припинити договір, а тому він пролонгований на наступі пять років і термін його дії закінчується 21 березня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 102-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

Аналогічна норма зазначена і в ч. 1 ст. 407 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення Договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 20 червня 2011 року, Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 215 ЦК України:

1.Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2.Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

3.Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.ч. 1-3,5 ст. 203 ЦК України:

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що 06.11.2014 року помер ОСОБА_4, що підтверджується доданою до позовної заяви копією свідоцтва про смерть (а.с. 7).

Після його смерті 16.11.2015 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 2,1826 га, кадастровий номер :00:006:0136, розташовану на території Шевченківської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 8).

Цього ж дня була здійснена державна реєстрація права власності позивача на зазначену земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9).

20 червня 2011 року між спадкодавцем ОСОБА_4 та відповідачем СТОВ «Обрій» було укладено Договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), згідно якого ОСОБА_4 надав відповідачеві право користування належною йому земельною ділянкою площею 2,18 га, розташованою на території Шевченківської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, терміном на пять років (а.с. 33-35).

Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Решетилівському районі 05.10.2012 року.

У пункті 3.2 зазначеного договору сторони узгодили, що у випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати цей договір за один рік до закінчення терміну його дії, договір вважається пролонгованим (продовженим) на цей же строк і на тих же умовах. У разі закінчення терміну дії договору до закінчення польових робіт, термін користування земельною ділянкою продовжується до повного завершення збирання врожаю сільськогосподарських культур.

Згідно п. 4.1 договору плата за користування земельною ділянкою здійснюється у розмірі 5 відсотків нормативної вартості земельної ділянки, що складає 1275,36 гривень на рік. Плата за користування земельною ділянкою справляється у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг) формах.

20 червня 2011 року було здійснено і передачу та приймання земельної ділянки в користування (а.с. 36).

15 серпня 2016 року позивачем відповідачеві було направлено вимогу про повернення земельної ділянки та про відсутність у позивача наміру у подальшому на продовження чи поновлення строку дії договору оренди землі від 02 грудня 2004 року, яка була отримана відповідачем 22 серпня 2016 року (а.с. 13-14).

16 вересня 2016 року відповідачем на зазначену вище вимогу було направлено відповідь, в якій повідомлялося про укладення 20.06.2011 року між ОСОБА_4 та СТОВ «Обрій» Договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (а.с. 40).

05 січня 2017 року позивачем відповідачеві було направлено лист-повідомлення про відсутність наміру проти поновлення чи пролонгування договору про надання права на користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб від 20.06.2011 року та про вимогу про повернення земельної ділянки (а.с. 54-58).

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність законних підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного:

хоча правовідносини з оренди землі та права на користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і подібні за своєю суттю, одначе вони не є тотожними і регулюються різним законодавством. Відносини, що виникли в результаті укладення Договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), регулюються ст. 102-1 Земельного кодексу України та статтями 407-412 ЦК України і положення ЗУ «Про оренду землі» на них не поширюються. Тому посилання позивача на невиконання відповідачем вимог ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» як на підставу недійсності п. 3.2 Договору про надання права на користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб від 20.06.2011 року суд до уваги не приймає.

Доказів на підтвердження наявності передбачених законом підстав для визнання п.3.2 Договору недійсним суду не надано, а тому суд вважає позов в цій частині таким, що задоволенню не підлягає.

Зміст зазначеної вище вимоги позивача від 15 серпня 2016 року та його позицію під час судового провадження в даній справі, а також те, що до подання цієї вимоги позивачеві не було відомо про наявність Договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 20 червня 2011 року, свідчить про стійку відсутність у позивача наміру у подальшому поновлювати чи продовжувати з відповідачем орендні відносини чи відносини користування належною позивачеві земельною ділянкою.

Ця ж позиція підтверджена позивачем і у листі-повідомлення від 05 січня 2017 року.

За таких обставин суд приходить до висновку, що хоча ця вимога і не містить посилання на Договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), одначе з моменту її отримання (22 серпня 2016 року) відповідач фактично був повідомлений про намір позивача розірвати цей договір.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення Договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 20 червня 2011 року, узгодженого сторонами договору терміну його дії та дати державної реєстрації цього договору 05.10.2012 року, суд приходить до висновку, що термін дії цього договору закінчується 05.10 2017 року.

Таким чином повідомлення позивача про намір розірвати цей договір було отримане відповідачем в межах строків, визначених п. 3.2 договору.

З огляду на це суд не може погодитися з позицією відповідача про те, що жодною із сторін вчасно не було заявлено про намір розірвати Договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і цей договір відповідно до п. 3.2 пролонговано до 21.03.2022 року.

Оскільки термін договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 20 червня 2011 року на момент розгляду справи в суді не закінчився, позовні вимоги про витребування належної позивачеві земельної ділянки із незаконного володіння та користування СТОВ «Обрій» є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, ст. 102-1 ЗК України, ст.ст. 203, 215, 407-412, 627-628, 640 ЦК України, суд, -

Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд.

Головуючий: