АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1427/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2901/17Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В. Кривчун Т.О.

при секретарі: Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Чумак О.В. , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту задоволено частково.

Встановлено на користь ОСОБА_3 безоплатний, безстроковий земельний сервітут, щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:010:0009, яка належить на праві власності ОСОБА_2 згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 012678 на право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд, а саме зовнішніх стін прибудови літ. а, житлової прибудови літ. А 1-1 та літньої кухні літ. „Ж, що належать ОСОБА_3 та розташовані за адресою м. Лубни Полтавської області вул. Партизанська, 7, стіни яких проходять уздовж земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 з проходженням меж земельного сервітуту по точках А, Б, В, Г, Д, довжиною земельної ділянки земельного сервітуту 14,56 м., шириною земельної ділянки земельного сервітуту 1,0 м., площею земельної ділянки земельного сервітуту 14,56 кв.м., який позначений червоним кольором у додатку №10 до висновку судової земельно технічної експертизи №1197 від 31.01.2017 року.

Зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати частину дерев'яної огорожі на проміжку від точки „Б" до точки „В" згідно додатку №9 до висновку судової земельно-технічної експертизи №1197 від 31.01.2017 року.

Замість демонтованої частини дерев'яної огорожі на проміжку від точки «Б» до точки «В» зобов»язано ОСОБА_3 влаштувати хвіртку згідно додатку №9 до висновку судової земельно технічної експертизи №1197 від 31.01.2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 275 грн. 60 коп. судового збору, 2202 грн. витрат на проведення експертизи, а всього 2477 грн. 60 коп.

З рішенням суду першої інстанції не погодилася відповідач, оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ОСОБА_2В, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не врахував те, що позивачем не надано доказів того, що вона зверталася до відповідача з відповідним проханнями-пропозиціями, щодо дозволу на користування земельною ділянкою відповідачки при проведенні капітального ремонту житлового будинку. Крім того, не надано доказів того, що нормальне господарське обслуговування будинку не можливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Відповідач вважає, що позивачці надано сервітут на обслуговування самочинно збудованих об'єктів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін у справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з підстав, визначених ст. 308 ЦПК України.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно договору дарування посвідченого державним нотаріусом Другої лубенської державної нотаріальної від 17.11.2015 року ОСОБА_3 належить 2/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1, яка в цілому складається житлового будинку літ.«А-1», житловою площею -68.2 кв.м., загальною площею -117,3 кв.м. житлової прибудови «А-1» незакінченого будівництва «У», погрібу «И», погрібу «Ф», убиральні «Г», літньої кухні. «Ж», убиральні «М», сараю «Н», літнього душу «О», сараю «Ш», сараю «ш1», вимощення «І», огорожі №1, огорожі №11, водогону №12, огорожі №2, воріт №4, воріт №5, огорожі №9, розташований на неприватизованій земельній ділянці (а.с.128-131 Т.1). Згідно рішення міськвиконкому №266 від 25.04.1979 року дозволено побудувати веранду «а» (а.с.171). На плані земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 позначено тамбур літ. «а5», що прибудований до прибудови літ. «а». Згідно витягу рішення виконкому Лубенської міської ради від 25.02.1998 року «Про індивідуальну забудову» виконкомом міської Ради по АДРЕСА_1 дозволено розібрати тамбур, прибудувати до належної частини житлового будинку кімнату та коридор загальним розміром 6x5,0 м, розібрати прибудову до сараю «ж» (а.с.173).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 власником земельної ділянки площею 0,0180 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

ОСОБА_2 відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку належить земельна ділянка площею 0,0740 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :03:010:0009, що розташована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.17).

Встановлено, що самочинно побудованих будівель і споруд на території земельних ділянок співвласників домоволодіння ОСОБА_3 ТА ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, не має.

Відповідно до висновку №1197 судової земельно-технічної експертизи від 31.01.2017 року, існує технічна можливість встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 для обслуговування частини прибудови літ. «а», житлової прибудови літ. «А1-1» та літньої кухні літ «Ж», що належить ОСОБА_3 та розташовані по АДРЕСА_1 Полтавської області, стіни яких проходять уздовж земельної ділянки, що належить ОСОБА_2

Даним висновком запропонований єдиний варіант встановлення сервітуту на земельну ділянку ОСОБА_2, тобто права встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту зовнішніх стін прибудови літ. «а», житлової прибудови літ. «А 1-1» та літньої кухні літ. «Ж», що належать ОСОБА_3 при умові демонтажу частини дерев'яної огорожі на проміжку від точки «Б» до точки «В» та влаштування ОСОБА_3 хвіртки. Межі земельного сервітуту проходять по точках А, Б, В, Г, ОСОБА_4 земельної ділянки земельного сервітуту 14,56 м., ширина земельної ділянки земельного сервітуту 1,0 м. Площа земельної ділянки для встановлення земельного сервітуту складає 14,56 кв.м. Межі земельного сервітуту АДРЕСА_3 вказані в додатку №10 до даного висновку червоним кольором (а.с.159-178).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про можливість захисту порушеного права позивача шляхом надання їй безоплатного та безстрокового користування земельною ділянкою довжиною 14,65м., шириною 1,0 м. АДРЕСА_4, оскільки, виходячи із реально існуючої ситуації, можливості догляду і здійснення поточного ремонту вищевказаної будівлі не існує.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України, ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомими майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатацію ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Оскільки між сторонами не досягнута домовленість про встановлення сервітуту та про його умови, відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України позивач мав підстави для звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту.

Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельний сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ЗК України вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно зі ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає, у тому числі, і у забезпеченні меліорації.

У п. 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби у інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

З висновку №1197 судової земельно-технічної експертизи від 31.01.2017 року вбачається, що на частині території земельної ділянки ОСОБА_2, що межує з земельною ділянкою ОСОБА_3 зі сторони житлової прибудови лат. «А-1» виявлено проростання порослі, що призводить до погіршення технічного стану як конструкції цоколя, так і всієї прибудови вцілому. На відстані до 1,0м від стіни ростуть кущі та чагарники. На проміжку кута від житлового будинку до огорожі зі сторони вул. Партизанська влаштована дерев'яна огорожа, що розділяє суміжні земельні ділянки.

Для своєчасного підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструктивних елементів будівель необхідно проведення їх поточного ремонту.

Встановивши обставини справи, здійснивши аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, оскільки запропоновані позивачем, з урахуванням висновку судової земельно-технічної експертизи № 1197 від 31.01.2017 р., умови земельного сервітуту є прийнятними.

Відповідач не надала будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач має можливість обслуговування та здійснювати поточний ремонт будівлі в інший, менш обтяжливий для неї спосіб, ніж запропонований. Крім того, відмова відповідача у встановленні земельного сервітуту фактично позбавляє позивача можливості своєчасного підтримання експлуатаційних якостей та проведення поточного ремонту вказаних будівель, що може привести до їх руйнування.

Доводи апелянта, що спірні будівлі є самочинно збудованими, спростовуються матеріалами справи, крім того висновком судової земельно-технічної експертизи № 1197 від 31.01.2017 р., встановлено, що «самочинно побудовані будівлі і споруди на території земельних ділянок співвласників домоволодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по вул. Партизанська, 7 відсутні», даний факт підтверджується також рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 серпня 2016 року та інформаційною довідкою ПП «Бюро послуг та консультацій» від 15 серпня 2016 року № 2193 (а.с. 113).

Не заслуговують на увагу доводи відповідачки, викладені в апеляційній скарзі, щодо заподіяння їй, в разі встановлення сервітуту, певних збитків, оскільки доказів на підтвердження викладеної обставини, а також розміру збитків нею не надано.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_2 на відсутність письмової пропозиції ОСОБА_3, щодо встановлення сервітуту та його умов, оскільки обов'язковість письмового звернення не передбачена нормами діючого законодавства. Згідно пояснень ОСОБА_3, вона зверталася до відповідачки з проханням надати їй доступ до стіни належних їй будівель, проте остання відмовилась це зробити.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат місцевим судом проведено у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/ Чумак О.В.

Судді: /підпис/ Кривчун Т.О.

/підпис/ Дряниця Ю.В.

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської обалсті О.В.Чумак