АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 654/18/17-ц Головуючий в суді 1 інстанції: Охтень А.А.
Номер провадження: 22-ц/791/974/17 Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого Склярської І.В.

суддів: Базіль Л.В.

Пузанової Л.В.

секретар Чертков Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування частини будинкуза апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 24.05.2016 року, яке набрало законної сили 18.07.2016 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача борг за договором позики на загальну суму 247901,07 грн. Крім того, ухвалою суду було вжито заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на ? частини будинку за адресою АДРЕСА_1

Під час примусового виконання судового рішення, позивачу стало відомо, що майно, на яке можна було звернути стягнення, відповідач, на підставі договору дарування від 06.07.2016 року, подарував своїй донці - ОСОБА_5, а саме: ? частини будинку за адресою АДРЕСА_1. Враховуючи те, що ОСОБА_4 відчужив належне йому майно з метою уникнення виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно та сторони за договором не створили для себе певних правових наслідків, які випливають з договору дарування, а тому вищезазначений договір дарування є фіктивним, просив:

1) визнати недійсним договір дарування ? частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, серія та номер НВТ 993621, НВТ 993622, реєстровий № 1192, виданий 06.07.2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_6

2) стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2017 року позов задоволено в повному обсязі. Визнано недійсним договір дарування ? частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 06.07.2016 року. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 606,32 грн.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 її доводи не визнав, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду вимогам ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи, а саме відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що ОСОБА_5 06.07.2016 року отримала в дар ? частку будинку АДРЕСА_1.

Про отримання дарунку в дар від ОСОБА_4, який є батьком обдарованої, сторони не заперечували, договір дарування для приєднання до матеріалів справи ОСОБА_5 та представник ОСОБА_4, ОСОБА_7, не надали.

З матеріалів витребуваної цивільної справи № 654/559/16-ц (провадження №2/654/340/2016), за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики вбачається, що 05.02.2016 року судом постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль та ? частину будинку, яка отримана державною виконавчою службою; представництво інтересів здійснювала та участь у справі приймала ОСОБА_8; 24.05.2016 року постановлено судове рішення про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в сумі 247 901 грн.07 коп. та ОСОБА_4 достовірно був обізнаний про вищезазначене судове рішення, оскільки подавав на нього апеляційну скаргу, яка була повернута, а також право власності ОСОБА_4 та члена його сім'ї ОСОБА_9 на житловий будинок АДРЕСА_1 було набуто 06 лютого 2007 року внаслідок реалізації права на приватизацію житла.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що :

ОСОБА_4 був обізнаний про судове рішення про стягнення з нього заборгованості на користь ОСОБА_3, отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно;

здійснив відчуження належної йому ? частки житлового будинку, на яку ухвалою суду першої інстанції від 05.02.2016 року про забезпечення позову був накладений арешт, а з урахуванням того що представництво інтересів та участь у цій справі приймала його дружина ОСОБА_8 очевидна обізнаність про наявність такої ухвали;

продовжує фактично володіти та користуватися частиною житлового будинку;

ОСОБА_5 була обізнана про: боргові зобов'язання батька перед ОСОБА_3, наявність судового рішення про стягнення з батька заборгованості, необхідність його виконання, та як до так і після укладення договору її місце реєстрації та проживання не змінено;

укладання договору дарування здійснено сторонами під час виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Також посилання ОСОБА_5 та представника ОСОБА_4, ОСОБА_7, на наявність у членів родини інших джерел для виконання судового рішення свідчать про ухилення від його виконання, збереження частини житлового будинку від звернення стягнення, оскільки реальні дії щодо погашення заборгованості не були здійснені.

У зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сторони не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином, їх дії направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно від батька до доньки з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про розпорядження ОСОБА_9 своєю власністю задля урівноваження прав дітей: сина та доньки на житловий будинок АДРЕСА_1, оскільки фіктивність такого розпорядження саме під час наявності невиконаних боргових зобов'язань, про необхідність виконання яких сторони правочину були обізнані, судом встановлена правильно.

Інші доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав вважати укладений договір фіктивним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки всі обставини справи свідчать про наявність умислу обох сторін правочину.

Таким чином, підстави для скасування рішення суду як такого, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судовою колегією не встановлено, а тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Базіль

Л.В. Пузанова