АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/174/17 Номер провадження 22-ц/786/1163/17Головуючий у 1-й інстанції Сайко О. О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

секретар Філоненко О.В.

за участю позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника - адвоката Коваля В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 березня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення позики,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 31 травня 2016 року, що становить із урахуванням встановленого індексу інфляції 24912,00 грн., та три відсотки річних в розмірі 211,05грн., а всього 25123,05 грн.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 24 912, 00 грн. та 208,52 грн. в рахунок трьох процентів річних, а всього стягнуто 25120,52 грн. а також стягнуто 640 грн. витрат по сплаті судового збору.

Вказане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_3, який в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування фактичних обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів скарги зазначав, що судом всупереч нормам закону не було взято до уваги надані ним розписки ОСОБА_3 при поверненні йому позичених коштів. Вважає їх належним доказом повернення позики, незважаючи на відмінності валюти в оскаржуваній розписці та наданих ним розписках.

Заперечує висновок суду про те, що надані ним письмові підтвердження повернення боргу вказують на наявність між ним і ОСОБА_2 інших правовідносин, зокрема передачу позивачем коштів від продажу квартири для ведення з ним спільного бізнесу. Крім слів позивача, дані обставини нічим не підтверджені та є припущеннями суду.

Вважає, що при стягнення індексованого боргу і 3% річних суд мав врахувати розписки про повернення коштів, починаючи від 27.09.2010р. до 30.10.2016р., згідно яких борг погашений повністю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до письмової розписки від 31 травня 2016 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 24 000,00 грн. (двадцять чотири тисячі гривень) та зобов'язався повернути борг до 01 листопада 2016 року. /а.с.6/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що,оскільки ОСОБА_3 у визначений розпискою строк не повернув грошові кошти у розмірі 24000,00 грн., то вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому з нього на користь позивача ОСОБА_2 підлягає до стягнення заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних.

Оцінюючи надані відповідачем розписки про повернення позивачу боргу, районний суд вважав недоведеним факт належності даних розписок до зобов'язання, що виникло 31.05.2016 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони ґрунтуються на вірно та повно встановлених фактичних обставинах справи, правильно застосованих нормах матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (стаття 545 ЦК України).

З урахуванням викладених норм цивільного права місцевий суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача про повернення ним суми позики з посиланням на розписки кредитора ОСОБА_2, кожна з яких на 300 доларів США, датовані від 27.09.2016 р., 02.10.2016р., 05.10.2016р., 08.10.2016р., 11.10.2016р., 14.10.2016р., 16.10.2016р., 21.10.2016р., 24.10.2016р., 30.10.2016 р. При цьому враховано, що зазначені розписки не містять даних, які б вказували, що вони стосуються спірної позики, а тому не можуть бути визнані належними доказами виконання відповідачем боргових зобов'язань.

Твердження в апеляційній скарзі про неправомірність стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних є безпідставним, оскільки нормою ст. 625 ЦК України визначено право кредитора на отримання таких сум у зв'язку з простроченням боржником грошового зобов'язання.

Розрахунок інфляційних втрат за період прострочення та трьох процентів річних здійснений позивачем вірно та не спростований відповідачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду постановлено на підставі повно з'ясованих фактичних обставинах справи, підтверджених належними та допустимими доказами, правильно застосованих нормах матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 березня 2017 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

.

Головуючий-суддя /підпис/ Л.І. Пилипчук

Судді /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ Т.О. Кривчун

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області __________ Л.І. Пилипчук