Справа № 755/2375/17
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли Віталія Едуардовича, заінтересована особа ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Кредит Європа Банк» звернулося до суду зі скаргою у якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.01.2017 року та зобов'язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. відновити виконавче провадження № 49715762 з винесенням відповідної постанови.

Вимоги скарги мотивує тим, що на підставі заяви ПАТ «Кредит Європа Банк» ВПВР ДДВС МУЮ було відкрито виконавче провадження № 49715762 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/5833/2012 виданого 25.03.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

23 січня 2017 року старшим державним виконавцем Бурлою В.Е. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з посиланням на п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Такі дії державного виконавця скаржник вважає незаконними та протиправними, так як державним виконавцем не вжиті всі можливі дії з примусового виконання рішення суду, а саме державним виконавцем не здійснювався розшук боржника, оскільки відсутнє відповідне звернення до суду, не здійснювався виклик боржника, його примусовий привід, про що державний виконавець також не звертався до суду, не здійснювалась фактична перевірка майнового стану боржника за місцем його проживання.

Також заявник зазначає, що постановою державного виконавця від 12.09.2016 року арештовувалися кошти на банківських рахунках боржника і списувалися наявні грошові кошти, це вже вдруге відкрите виконавче провадження. В період першого відритого виконавчого провадження також арештовувалися кошти на рахунках і в подальшому списувалися, що свідчить про наявність майна у боржника на яке можливо звернути стягнення. Окрім цього заявник вказує на те, що боржник являється особою пенсійного віку та може отримувати спеціальну пенсію.

На думку скаржника, всі зазначені обставини свідчать про те, що у державного виконавця відсутні правові підстави стверджувати, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення, оскільки державним виконавцем не було вчинено всіх передбачених законом дій, які дозволяють повернути виконавчий лист на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання представник скаржника та заінтересована особа - боржник ОСОБА_3 не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник ПАТ «Кредит Європа Банк» суду подав заяву з проханням розглянути скаргу без участі їхнього представника, про причини неявки боржника ОСОБА_3 суд повідомлено не було.

Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що державним виконавцем була проведена повна перевірка майнового стану боржника, при цьому майна розшукано не було.

Суд, вислухавши представника суб'єкта оскарження, дослідивши матеріали справи та копії матеріалів виконавчого провадження, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.03.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2604/5833/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» заборгованості у розмірі 37 614 869,84 грн. та витрат пов'язаних з вирішенням спору третейським судом у розмірі 25 900,00 грн., а всього 37 640 769,84 грн. (а.с. 4).

Вказаний виконавчий лист разом із заявою про відкриття виконавчого провадження було направлено на примусове виконання до ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України (а.с. 30).

23 грудня 2015 року старшим державним виконавцем ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України Бурла В.Е. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49715762 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/5833/2012 виданого 25.03.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» заборгованості у розмірі 37640769,84 грн. Вказаною постановою боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду до 30.12.2015 року (а.с. 35, 36).

Вказана постанова була направлена боржнику для виконання, а стягувачу для відома. З копії матеріалів виконавчого провадження убачається, що вказана постанова боржником отримана не була (а.с. 37).

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" у редакції від 21.04.1999 р. зі змінами, що була чинна на час проведення виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21.04.1999 р. зі змінами, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, та з огляду на ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Враховуючи, що ПАТ «Кредит Європа Банк» у своїй заяві про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2015 року одночасно просило накласти арешт на все майно ОСОБА_3, державним виконавцем Бурла В.Е. 23.12.2015 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 49715762, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 в межах суми 37640769,84 грн., яка була направлена боржнику для відома, а до Відділу з обслуговування м. Києва ЦВДК та АС при МВС України для виконання (а.с.39-40).

З метою з'ясування майнового стану боржника державним виконавцем 08.02.2016 року було здійснено запити до відповідних органів та установ з проханням у триденний строк з дня отримання запиту надати інформацію про майно, що належить ОСОБА_3 (а.с. 42-43).

Із відповідей наданих на запити державного виконавця вбачається, що майна зареєстрованого за ОСОБА_3 не виявлено (а.с. 44-68).

24 березня 2016 року державним виконавцем до банківських установ було направлено вимоги про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю з вимогою надати інформацію про наявність відкритих рахунків на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 74-78).

12 вересня 2016 року старшим державним виконавцем ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України Бурла В.Е. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках відкритих у ПАТ «Універсал Банк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Перший український міжнародний банк», ПАТ КБ «Приватбанк», а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що належать боржнику ОСОБА_6 у межах суми 37640769,84 грн. (а.с. 149-151).

Відповідно до п. 7 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

18 січня 2017 року старшим державним виконавцем ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України Бурла В.Е. здійснювався вихід за адресою АДРЕСА_1, яка зазначена у виконавчому листі, як адреса місця проживання боржника ОСОБА_3, про що було складено відповідний акт, у якому зазначено, що за вказаною адресою боржника та належного йому майна виявлено не було (а.с. 192).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

23 січня 2017 року старшим державним виконавцем ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України Бурла В.Е. із посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу через відсутність у боржника майна та грошових коштів, на які б можна було звернути стягнення (а.с. 193, 194).

За нормою ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Згідно ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем запити з метою з'ясування майнового стану боржника надсилалися до відповідних органів 23.12.2015 року, 08.02.2016 року, а до банківських установ з метою виявлення рахунків боржника 24.03.2016 року. Вихід за місцем проживання боржника здійснювався 18.01.2017 року.

Разом з тим, матеріали виконавчого провадження не містять доказів того, що боржник отримував виклик державного виконавця від 22.11.2016 року для з'ясування щодо сплати боргу за виконавчим документом, наявності майна і доходів, тощо (а.с. 163).

Крім цього вбачається, що боржник державним виконавцем викликався лише один раз.

Також відсутні відомості того, що державним виконавцем вчинялися дії направлені на з'ясування місця проживання та місця реєстрації боржника, шляхом надсилання відповідних запитів до компетентних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Натомість матеріали виконавчого провадження не містять інформації про те, що державним виконавцем вчинялися дії направлені на розшук боржника.

Згідно п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що старшим державним виконавцем ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України Бурла В.Е. не було використано всі надані йому законом права для примусового виконання рішення суду, що потягло за собою передчасний висновок про необхідність винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв'язку з чим спірну постанову слід визнати незаконною.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З урахуванням зазначеного у частині вимог скарги про зобов'язання відновити виконавче провадження № 49715762 слід відмовити, оскільки визнання оскаржуваної постанови незаконною є підставою для відновлення виконавчого провадження та проведення виконавчих дій в подальшому відповідно вимог чинного законодавства.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5 зі змінами, ст. ст. 383-388 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли Віталія Едуардовича, заінтересована особа ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли Віталія Едуардовича про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.01.2017 року винесену у виконавчому провадженні № 49715762 по виконання виконавчого листа № 2604/5833/2012 виданого Дніпровським районним судом м. Києва 23.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» боргу.

У решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п»яти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя