АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк», -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність предмету іпотеки. У обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на ті обставини, що 05 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0, номер якого у подальшому було змінено на № 01, згідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 300 000 доларів США з розрахунку 13,9% річних за користування кредитом на строк до 05 лютого 2018 року. Банк взяті на себе зобовязання виконав у повному обсязі.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_2 за договором іпотеки № 0/0/3 від 05 лютого 2008 року передала в іпотеку нежитлове приміщення загальною площею 99,9 кв.м реєстраційний номер 21537657 що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ пр. Карла Маркса буд. 10 приміщення 23.

Внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору станом на 01 липня 2015 рік утворилась заборгованість у розмірі 12 784 476,34 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом 5 828 948,27 грн.; сума заборгованості за відсотками 5 132 187,31 грн.; пеня 1 704 004,76 грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу 48 936,30 грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках 70 399,71 грн., в рахунок погашення якої позивач і просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 99,9 кв.м , реєстраційний номер 21537657, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса буд. 10, приміщення № 23, яке належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2007 року , яке зареєстроване Дніпропетровським МБТІ 21 грудня 2007 року за реєстровим № 21537657 шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта банк».

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власніть АТ «Дельта Банк» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежитлове приміщення загальною площею 99,9 кв.м реєстраційний номер 21537657 що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ пр. Карла Маркса буд. 10 приміщення 23, яке належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2007 року, яке зареєстроване Дніпропетровським МБТІ 21 грудня 2007 року за реєстровим № 21537657, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 05 лютого 2008 року № 0, номер якого в подальшому було змінено на № 01, яка станом на 01 липня 2015 рік становить 12 784 476,34 грн. з яких:

сума заборгованості за кредитом 5 828 948,27 грн.; сума заборгованості за відсотками 5 132 187,31 грн.; пеня 1 704 004,76 грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу 48 936,30 грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках 70 399,71 грн. шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 99,9 кв.м реєстраційний номер 21537657 що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ пр. Карла Маркса буд. 10 приміщення 23, яке належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2007 року, яке зареєстроване Дніпропетровським МБТІ 21 грудня 2007 року за реєстровим № 21537657за ціною, визначеною на підставі висновку незалежного експерта-субєкта оціночної діяльності.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 3 654,00 гривень.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0, номер якого в подальшому було змінено на № 01, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 300 000 доларів США з розрахунку 13,9% річних за користування кредитом на строк до 05 лютого 2018 року. Банк взяті на себе зобовязання виконав в повному обсязі.

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором , АКІБ «УкрСиббанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює АКІБ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АКІБ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «ДЕЛЬТА БАНК».

Тимчасову адміністрацію в ПAT «ДЕЛЬТА БАНК» запроваджено строком на три місяці з 03 березня 2015 по 02 червня 2015 включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 № 71 "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02 березня 2015р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», яким тимчасову адміністрацію в ПAT "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015р. по 02 вересня 2015 р. включно. До суду звернулися 06 серпня 2015 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором Іпотекодавець ОСОБА_2 за договором іпотеки № 0/0/3 від 05 лютого 2008 року передала в іпотеку нежитлове приміщення загальною площею 99,9 кв.м реєстраційний номер 21537657 що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ пр. Карла Маркса буд. 10 приміщення 23.

Пунктом 1.2 Іпотечного договору сторони визначили вартість предмета іпотеки, яка становить 3 744 100 грн.

Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2007 року яке зареєстроване Дніпропетровським МБТІ 21 грудня 2007 року за реєстровим № 21537657.

Внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору станом на 01 липня 2015 рік утворилась заборгованість у розмірі 12 784 476,34 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом 5 828 948,27 грн.; сума заборгованості за відсотками 5 132 187,31 грн.; пеня 1 704 004,76 грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу 48 936,30 грн.; сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках 70 399,71 грн.

Позивач на виконання вимог ЗУ «Про іпотеку» 27 липня 2015 року направив на адресу відповідача та третьої особи вимогу про усунення порушення умов кредитного договору. Оскільки, третя особа ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує, у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк", суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань по поверненню кредитних коштів, утворилася заборгованість, а тому, в силу приписів ст. 572 ЦК України, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що даний спір вже був предметом судового розгляду по справі № 2-8760/11 за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно, за результатом якого 25.10.2011 року було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, не можуть бути прийняті до уваги. Однак, колегія суддів вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до діючого законодавства, умов кредитного договору і договору іпотеки, банк не обмежений у правах щодо захисту своїх прав в судовому порядку.

Згідно з положеннями частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, у справі, яка переглядається суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, неправильно застосували норми статті 39 Закону України «Про іпотеку», що призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішень у частині вирішення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічний висновок викладений у Правовій Позиції Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16.

Тобто, суд першої інстанції задовольняючи вимоги ПАТ «Дельта Банк», не звернув уваги на ті обставини, що між сторонами існують договірні стосунки і саме умовами договору іпотеки від 05 лютого 2008 року сторонами визначено, п.4.2 (4.2.1., 4.2.2., 4.2.3, 4.2.4), що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку» та з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Дійсно, п.4.3.Договору визначено право іпотекодержателя на визначення підстав та способу звернення стягнення.

У відповідності до п.п. 4.2.3., п.4.5, та розділу 5 п. 5.1, 5.2 п.п.5.2.1. визначено, що позасудове врегулювання здійснюється одним зі способів звернення стягнення на Предмет іпотеки, що визначені п.п.5.2.1 та 5.2.1. так, п.п.5.2.1. визначено, що передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Разом з тим матеріали справи не містять жодних доказів зазначеному.

Таким чином, колегія суддів вважає, що встановивши, що відповідачем умови договору не виконуються, кредит не погашено, у зв»язку з чим утворилась заборгованість, з розміром якої суд погоджується, а умовами іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки і зазначене право було реалізовано позивачем, що підтверджено рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25.10.2011 року у цивільній справі №2-8760/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5»яна Сергіївна, ОСОБА_6 про звернення стягнення на заставлене майно: звернуто стягнення на предмет іпотеки нежитлове приміщення загальною площею 99,9 кв.м реєстраційний номер 21537657 що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ пр. Карла Маркса буд. 10 приміщення 23. Однак, умовами договору передбачено, що передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», а матеріали справи не містять доказів укладання сторонами такого договору чи ухилення від його укладання, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги банку не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими гл. І «Апеляційне провадження» розд. V ЦПК України.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, повноваження суду апеляційної інстанції на дослідження нових доказів є обмеженим. Інших доказів суду апеляційної інстанції не було надано.

Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк» - відмовити.

Ршення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т. П. Красвітна

ОСОБА_7