АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1166/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Шипович В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоГончар Н. І.
суддівЮвшина В. І., Пономаренка В. В.
при секретаріЧуйко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Азот» про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Азот» про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з квітня 2009 року він працював у ПАТ «Азот» на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування устаткування 6 розряду.

12.11.2016 року уклав із Міністерством оборони України контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу на строк до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

Про укладення контракту ОСОБА_1 05.12.2016 року повідомив ПАТ «Азот» та просив зберегти за ним посаду і середній заробіток на весь час військової служби.

Однак, ОСОБА_1 наказом 12.12.2016 року був звільнений з роботи на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України.

Вказує на те, що він був прийнятий на військову службу за контрактом з причин існування кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України і на даний час в Україні продовжує діяти особливий період.

Вважає своє звільнення незаконним оскільки, згідно ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» розповсюджуються гарантії передбачені ч.3 ст. 119 КЗпП України.

Уточнивши свої вимоги просив визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Азот» № 542-ВП про припинення трудового договору від 14.12.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи за п.3 ст. 36 КЗпП України, поновити його на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 6 розряду цеху М-9 з 13.12.2016 року в ПАТ «Азот» та стягнути з ПАТ «Азот» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.12.2016 року і по день ухвалення рішення судом.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.03.2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати і ухвалити по справі нове рішення про задоволення його вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що з квітня 2009 року ОСОБА_1 працював на посаді електромонтера по ремонту і обслуговуванню електрообладнання у ПАТ «Азот» .

12.11.2016 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, в особі командира військової частини п/п НОМЕР_1 , укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (а.с. 6-7).

Відповідно до умов контракту ОСОБА_1 добровільно бере на себе зобов`язання проходити військову службу в Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк контракту відповідно до вимог визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби та цим контрактом. Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством до закінчення особливого періоду, або оголошення рішення про демобілізацію.

ОСОБА_1 подав до адміністрації ПАТ «Азот» заяву від 05.12.2016 року в якій повідомив про те, що з 12.11.2016 року він перебуває на військовій службі за контрактом та просив зберегти за ним місце роботи та посадовий оклад. Дана заява ПАТ «Азот» отримана 07.12.2016 року (а.с. 5).

Наказом про припинення трудового договору ПАТ «Азот» № 542-ВП від 14.12.2016 року ОСОБА_1 було звільнено з посади електромонтера по ремонту і обслуговуванню електрообладнання 12.12.2016 року на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України (а.с. 57).

ПАТ «Азот» листом № 801-77/11-2695 від 15.12.2016 року повідомив ОСОБА_1 про звільнення його із займаної посади за п.3 ст.36 КЗпП України та запропоновано забрати трудову книжку

Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частини третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції на листопад 2016 року), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з нормою ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.

Відповідно до п. 2 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VII поширено дію ч. 2 і 3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ч. 3 ст. 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»» від 15 січня 2015 року, ВВР, 2015, № 6, метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено: «Оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом».

З вищевказаного Указу вбачається, що ним встановлюється період проведення мобілізації.

Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що на момент укладання контракту Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , мобілізація не проводилася, так як остання мобілізація закінчилася 17 серпня 2015 року, режим кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи воєнний стан не були запроваджені.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 був звільнений з роботи наказом від 14.12.2016 року з 12.12.2016 pоку, а часткова мобілізація відповідно до мобілізаційного плану закінчилася 17 серпня 2015 року, тому укладання військового контракту з ОСОБА_1 12.11.2016 року не передбачає збереження за ним гарантій, визначених ст. 119 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, були предметом розгляду суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія судової палати,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Азот» про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанцїї на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :