АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-5145 Головуючий у 1-й інстанції - Підпалий В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Рибака Євгена Володимировича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 січня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" (далі - ТОВ "ЛК "Ваш Авто") про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Суд визнав недійсним Договір фінансового лізингу №003558 від 29 березня 2016 року, укладений між ТОВ "ЛК "Ваш Авто" та ОСОБА_4, і стягнув з відповідача на користь позивача 35 500 грн. та 1 102 грн. 40 коп. на відшкодування витрат позивача по сплаті судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ "ЛК "Ваш Авто" через свого представника, Рибака Є.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.101-104). Відповідач просив розглядати справу у відсутність його представника (а.с.104).

В суд апеляційної інстанції представник відповідача не з'явився, про місце та час апеляційного розгляду сторона повідомлена належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки уповноваженій особі ТОВ "ЛК "Ваш Авто" 10 квітня 2017 року (а.с.122),

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника ТОВ "ЛК "Ваш Авто", оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника позивача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення про задоволення позову суд першої інстанції керувався правовими позиціями Верховного суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2766цс15 та від 11.05.2016 у справі №6-3020цс15 і виходив з того, що при укладенні оспорюваного договору були порушені вимоги чинного законодавства щодо його нотаріального посвідчення, а тому він є нікчемним.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо підстав для задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Так районним судом не враховано, що при зверненні до суду позивач просив суд визнати договір фінансового лізингу недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину із трьох окремих не взаємовиключних підстав: 1) з підстав, визначених ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки договір містить цілий ряд несправедливих умов, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу; 2) з підстав, визначених ст. 227 ЦК України, оскільки при укладенні договору про надання фінансової послуги ТОВ "ЛК "Ваш Авто" не мав відповідної ліцензії; 3) з підстав, визначених ст. 220 ЦК України, оскільки при укладенні оспорюваного договору були порушені вимоги чинного законодавства щодо його нотаріального посвідчення (а.с.4-8).

Районний суд безумовно виходив із висновків Верховного суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2766цс15 та від 11.05.2016 у справі №6-3020цс15, однак при цьому залишив поза увагою заявлені позивачем дві підстави для визнання оспорюваного договору недійсним.

Таке процесуальне порушення, ураховуючи, що апеляційний суд вважає за необхідне скористатись наданим йому ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правом відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом (з одночасним наведенням відповідних мотивів), на думку апеляційного суду призвело до неправильного вирішення спору.

Тому, ураховуючи положення ст. 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

По-перше, апеляційний суд вважає за необхідне відступити від правових позицій Верховного суду України, викладених у постановах від 16.12.2015 у справі № 6-2766цс15 та від 11.05.2016 у справі №6-3020цс15, щодо форми договору фінансового лізингу за участю фізичної особи - обов'язкового нотаріального посвідчення такого договору. Таку позицію суд обґрунтовує наступним.

За правилами ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до положень Закону України "Про фінансовий лізинг" цей Закон визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу.

Згідно зі статтею 1 цього Закону фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За правилами статті 2 цього Закону відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України ( 435-15 ) про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно з положеннями статті 6 цього Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, спеціальна норма - ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", визначає форму договору лізингу (проста письмова форма) і не вимагає його обов'язкового нотаріального посвідчення, а також не містить відсилки до ст. 799 ЦК України.

Таким чином, аналізуючи всі вищенаведені положення цивільного законодавства у сфері фінансового лізингу у їх сукупності та взаємному зв'язку, можна дійти до висновку, що, оскільки форма договору фінансового лізингу визначена спеціальним законом - ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", то застосування у цій частині (в частині визначення форми договору) до правовідносин фінансового лізингу положень ЦК України щодо форми договору найму транспортного засобу суперечить вимогам ст. 806 ЦК України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним з підстав, визначених ст. 220 ЦК України, оскільки при укладенні оспорюваного договору були порушені вимоги чинного законодавства щодо його нотаріального посвідчення.

Апеляційний суд також вважає, що правові підстави для визнання оспорюваного договору недійсним з підстав, визначених ст. 227 ЦК України, оскільки при укладенні договору про надання фінансової послуги ТОВ "ЛК "Ваш Авто" не мав відповідної ліцензії, також відсутні з огляду на таке.

Діяльність щодо надання фінансового лізингу регулюється Положенням "Про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами", затвердженим розпорядженням Нацкомфінпослуг від 22 січня 2004 року №21.

Відповідно до п.2.1. ст.2 зазначеного Положення юридична особа має право надавати послуги з фінансового лізингу за наявності, крім всього іншого, довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Нацкомфінпослуг.

З матеріалів справи убачається, що ТОВ "ЛК "Ваш Авто" внесено до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та отримало довідку про взяття на облік юридичної особи від 11.06.2015 серії ФЛ №551 з правом надання послуги фінансового лізингу (а.с.44-45). При цьому, відповідно до положень ч.2 ст. 20 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", який набрав чинності 28.06.2015, у разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої діяльності без ліцензії не застосовується.

Ураховуючи наведене, лізингова компанія, що здійснює індивідуальний лізинг, має право на здійснення такої діяльності без ліцензії до моменту затвердження Кабінетом Міністрів України відповідних ліцензійних умов.

Водночас, аналізуючи умови оспорюваного договору фінансового лізингу у контексті положень Закону України "Про захист прав споживачів", апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання договору фінансового лізингу №003558 від 29 березня 2016 року недійсним з підстав, визначених ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки договір містить цілий ряд несправедливих умов, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України № 6-3020цс15 від 11 травня 2016 року відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом № 723/97-ВР.

Стаття 18 Закону № 1023-XII містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-XII).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону

№ 1023-XII є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти

2-4) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

За змістом частини п'ятої статті 11 Закону № 1023-XII до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

Крім того, 11 травня 2016 року Верховним Судом України у справі № 6-65цс16 викладено наступний правовий висновок.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

У справі, яка переглядається, суди встановили, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими відносно споживача, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, зокрема умови договору, якими встановлено, що: у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі в продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію та оформлення договору до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію та оформлення договору поверненню не підлягає; у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни; у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни; розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу; у разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються; дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів у термін, визначений пунктом 4.4.1 цього договору, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 % від суми дострокового погашення.

Отже, висновок судів про наявність правових підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» відповідає зазначеним нормам матеріального права.

Крім того, 8 червня 2016 року Верховним Судом України у справі № 6-330цс16 висловлена наступна правова позиція.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4).

За правилом ч.1 ст. 360-7 ЦПК України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

У даному конкретному випадку в оспорюваному договорі обмежені права ОСОБА_4 як споживача по відношенню до лізингодавця у разі неналежного виконання останнім обов'язків, передбачених договором, на шкоду лізингоодержувачу звужений передбачений цивільним законодавством перелік обов'язків лізингодавця, виключена відповідальність лізингодавця за невиконання чи неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу належної якості.

Так у пункті 1.5. оспорюваного договору, незважаючи на те. що цей договір не є договором непрямого лізингу, лізингодавець в порушення вимог ч.1 ст. 808 ЦК України усунутий від відповідальності за зобов'язаннями щодо продажу (поставки) предмета лізингу, які включають в себе належну якість, комплектність, справність предмета договору лізингу тощо.

Передбачені п.1.7. оспорюваного договору зобов'язання лізингоодержувача сплатити адміністративний платіж, який по своїй суті є платежем за оформлення договору, та комісію за передачу предмета лізингу виходять за межі переліку обов'язків споживача, передбачених законом.

Договором та Додатком №1 до договору визначено обов'язок лізингоодержувача сплатити лізингодавцю не менше половини вартості предмета фінансового лізингу: адміністративний платіж у розмірі 10% вартості; авансовий платіж у розмірі 50% вартості; комісію за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості, що в сукупності складає 63% вартості предмета лізингу. Це свідчить про фактичне залучення ТОВ "ЛК "Ваш Авто" коштів споживача для подальшого придбання предмета лізингу.

На шкоду інтересів споживача відповідно до п.12.1. оспорюваного договору у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи лігингоодержувача, який не отримав транспортний засіб (без вказівки причин з чиєї вини це відбулось), останньому повертається лише 60% від сплаченого авансового платежу, решта - 40%, утримується у якості штрафу, адміністративний платіж поверненню не підлягає.

Такі, безумовно несправедливі, умови оспорюваного договору, у контексті положень ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та правових позицій Верховного Суду України щодо застосування цієї норми, дають суду підстави для визнання всього договору недійсним, оскільки визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору.

З огляду на вищенаведені обставини доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоречності застосування судом правових висновків Верховного Суду України та недоведеність у даній справі істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Посилання відповідача на те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки вони урегульовані спеціальним законом - Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", також відхиляються апеляційним судом як безпідставні, ураховуючи те, що договір про надання фінансової послуги, яка надається фізичній особі для задоволення її особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, повинен відповідати положенням Закону України "Про захист прав споживачів".

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при застосуванні реституції адміністративний платіж не підлягає поверненню, також відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки сторона вдається до перекручування обставин на свою користь, адже адміністративний платіж отриманий відповідачем від позивача на виконання умов оспрюваного договору. при цьому у розпорядженні суду немає доказів, що позивач отримав від лізингодавця послуги, вартість яких дорівнює розміру адміністративного платежу.

З огляду на викладене, договір фінансового лізингу №003558 від 29 березня 2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" та ОСОБА_4, може бути визнаний недійсним із стягненням на користь позивача 35 500 грн. в рахунок повернення одержаного на виконання недійсного правочину.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути 1 102 грн. 40 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору (а.с.2), а також 1 515 грн. 80 коп. судового збору (мінімальна ставка для юридичної особи) у дохід держави, оскільки сплата судового збору за подання апеляційної скарги на прохання сторони була відстрочена апеляційним судом до ухвалення судового рішення у справі (а.с.114-119).

Керуючись ст.303, 307-309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Рибака Євгена Володимировича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати недійсним Договір фінансового лізингу №003558 від 29 березня 2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" та ОСОБА_4.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь ОСОБА_4 в рахунок повернення одержаного на виконання недійсного правочину 35 500 грн. та 1102 грн. 40 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, а всього: 36 602 грн. 40 коп. (тридцять шість тисяч шістсот п'ятдесят дві грн. 40 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" у дохід держави судовий збір у розмірі 1 515 грн. 80 коп. (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять грн. 80 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома