АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2014/847/2012 Головуючий суддя І інстанції Шахова В. В.
Провадження № 22-ц/790/6314/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші справи
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 24 березня 2014 року по цивільній справі за поданням головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_4, погодженим з начальником Відділу Державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_5, про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24 березня 2014 року задоволено подання головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_4, погодженим з начальником Відділу Державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_5, про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України. Обмежено ОСОБА_3 (паспорт серії МК №835904, виданий 10 червня 1998 року Зміївським РВ ГУМВС України в Харківській області), ІПН НОМЕР_1, останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1 до повного виконання зобов'язань боржником ОСОБА_3 по виконавчому листу №2014/847/2012, виданому 22 жовтня 2012 року Зміївським районним судом Харківської області.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить вказану ухвалу скасувати, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання. Судові витрати покласти на державну виконавчу службу Зміївського ВДВС у Харківській області.

В обґрунтування скарги зазначено, що вважає висновки суду першої інстанції незаконними та необґрунтованими, а оскаржувану ухвалу постановленою з порушенням норм процесуального права. Вказала, що з її боку не було ухилення від виконання зобовязань, а про існування наявність в неї останніх їй взагалі не було відомо.

Від ОСОБА_3 та начальника Зміївського районного ВДВС ГТУЮ у харківській області 13.12.2017 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Також ОСОБА_3 13.12.2017 було подано заяву, в якій вона просить не стягувати на її користь судові витрати за розгляд апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, розглянула справу за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2014 року головний державний виконавець ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Нагорна О.О. звернулася до суду з поданням, погодженим з начальником ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області ОСОБА_5 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон України відносно ОСОБА_3, громадянки України, у зв'язку із невиконанням боржником зобов'язань по виконавчому документу.

У поданні зазначено, що на примусовому виконанні ВДВС Зміївського РУЮ знаходиться виконавчий лист, виданий 22 жовтня 2012 року Зміївським районним судом Харківської області по справі №2014/847/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 129 698 (сто двадцять дев`ять тисяч шістсот дев'яносто вісім) гривень 32 коп. та стягнення з неї на користь ПАТ «Комерційний банк Приватбанк» судового збору у розмірі 1 296 грн. 98 коп. (одна тисяча двісті дев'яносто шість) гривень.

15 листопада 2012 року державним виконавцем Нагоною О.О. відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого документа та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження було надіслано боржнику для виконання та відома. У термін, встановлений державним виконавцем для добровільного виконання дій, спрямованих на виконання рішення суду, боржником вчинено не було. На неодноразові виклики до виконавчої служби ОСОБА_3 не з'являється.

16 листопада 2012 року на запит ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області від ДПС України отримано інформацію, що боржник ОСОБА_3 на обліку в органах ДПІ не перебуває.

20 листопада 2012 року на запит ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області від УПФУ в Зміївському районі Харківської області отримано інформацію, що ОСОБА_3 на обліку в управлінні не перебуває та пенсію не отримує.

29 грудня 2012 року на запит ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області від ДАІ Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області отримано інформацію, що згідно даних бази обліку транспортних засобів в Харківській області на громадянку ОСОБА_3 транспортних засобів не зареєстровано.

Згідно довідки КП «Зміївське БТІ» встановлено, що згідно архівних матеріалів БТІ на ім'я ОСОБА_3 нерухомого майна не виявлено.

Згідно довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 березня 2014 року встановлено, що у ДРРП на нерухоме майно, відомості про реєстрацію речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 відсутні.

У зв'язку із невиконанням боржником зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, головний державний виконавець Нагорна О.О. за погодженням начальника ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області ОСОБА_5 звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки згідно відповідей, надісланих на запити ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області встановлено, що ОСОБА_3 на обліку в органах ДПІ та УПФУ в Зміївському районі не перебуває; пенсію не отримує; транспортних засобів на її ім'я не зареєстровано; наявності у неї нерухомого майна не виявлено; відомості про реєстрацію речових прав на нерухоме майно за нею відсутні, то існують підстави для задоволення подання державного виконавця.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно п. 19 частини 3 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

З аналізу вказаним положень вбачається, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Статтею 33 Конституції України регламентовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері встановлений Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі Закон № 3857-ХП).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Згіднопункту 5 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

За ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованою законом України № 475/97-ВР від 17.07.97р., який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобіганню злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у ОСОБА_2 від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Крім того, за положенням ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що ним було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника необхідними елементами є не тільки наявність у нього невиконаного зобовязання, а також доведеність факту свідомого ухилення від виконання такого зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Поняття доказів закріплено у ст. 57 ЦПК України відповідно до якої доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними у розумінні ч. 1 ст. 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ч. 1 ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, тобто, є недопустимими.

Так, у справі, що переглядається державним виконавцем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання зобовязання за рішенням суду.

З матеріалів справи, зокрема, аркушів справи 54-57, вбачається, що копія заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26.09.2012, направлена ОСОБА_3 поштою, повернулась на адресу суду без вручення з відміткою про те, що адресат за вказаною адресою не проживає. Повторно копія вказаного рішення відповідачеві не направлялась.

Вказане свідчить, що ОСОБА_3 не була обізнана про існування заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26.09.2012.

Також, при зверненні до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника державним виконавцем не було надано доказів на підтвердження отримання ОСОБА_3 копії постанови про відкриття стосовно неї виконавчого провадження, що свідчить про те, що остання не була проінформована про необхідність у добровільному порядку виконати рішення суду.

В сукупності вказані обставини підтверджують доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що вона не ухилялась від виконання зобовязань за рішенням суду, оскільки не знала про їх наявність.

Враховуючи викладене, у суду першої інстанції не було достатніх підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, оскільки не було доведено факту свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання зобовязань, покладених на неї рішенням суду.

З огляду на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу та відмовляє у задоволенні подання головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_4, погодженого з начальником Відділу Державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_5, про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 2 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319, 323, 324, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 24 березня 2014 року скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_4, погодженого з начальником Відділу Державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_5, про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -