Справа № 323/2641/17
21.12.2017 м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області в складі головуючої судді Фісун Н.В., при секретарі Сабліній А.А., позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої злочином, -
Позивач звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, вказує, що 26.05.2017р. ОСОБА_3 був засуджений Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.286 КК України ( кримінальна справа №323/480/15-к). Апеляційним судом Запорізької області апеляційна скарга ОСОБА_3В на вирок Оріхівського районного суду від 26.05.17р. була задоволена частково. Вирок суду в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь моральної та матеріальної шкоди судом скасовано та призначено в цій частині новий судовий розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.
Матеріалами кримінальної справи встановлено, що при скоєнні ДТП з вини ОСОБА_3В їй були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком суду встановлено що позивачка знаходилась на стаціонарному лікуванні з 04.12.2014р. по 06.01.2015р. Даний факт підтверджується висновком судово- медичної експертизи №155м від 15.01.2015р., який знаходиться в матеріалах кримінальної справи та знайшов відображення у вироку Оріхівського районного суду від 26.05 2017р. та Ухвалі апеляційного суду Запорізької області від 19.09.2017р.
Після виписки з лікарні вона довгий час знаходилась на амбулаторному лікуванні та ходила на костилях.
Під час проходження стаціонарного лікування позивач вимушена була придбавати ліки для свого лікування. Квитанції з аптек за період знаходження в лікарні з 04.12.15р. по 06.01.15р. надала до суду з позовною заявою по цій справі.
Оскільки, в результаті неправомірних та винних дій обвинуваченого ОСОБА_3 було заподіяно їй, як потерпілій фізичної шкоди у вигляді закритих переломів кінцівки та вивихів, позивач для поновлення свого особистого немайнового права на життя, понесла витрати на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування здоровя, у розмірі 3077,61 грн., які є збитками (шкодою) та, відповідно до ст. ст, 22, 1166 ЦК України, підлягають відшкодуванню обвинуваченим у повному обсязі.
Окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно- небезпечними діями обвинуваченого також завдано їй немайнові втрати, спричинено моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, страх переїзду транспортом, негативні переживання та спогади; важкість виконання повсякденних обов'язків,фіксованість уваги на проблеми одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, відірваність від активного соціального життя, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга.
В момент отримання тілесних ушкоджень, позивач перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров'я та життя.
В подальшому, була вимушена проходити стаціонарне лікування, витерплювати болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Впродовж всього періоду лікування почувалася незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). В період стаціонарного лікування потребувала зовнішньої допомоги з боку близьких, з приводу чого почувався як джерело клопоту та обмежень для родичів.
Впродовж певного періоду лікування, позивач була непрацездатною, дотепер залишається обмеження трудової продуктивності, що тягне за собою погіршені її матеріального стану та відмови від багатьох продуктів харчування.
Дотепер продовжуються проблеми зі здоров'ям у вигляді періодичних болів в ногах та колінах., виключення носіння вантажів, обмеження фізичної активності.
Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.
Одночасно, доводить до відома суду, про те, що на момент звернення з цим позовом з 15.05.2015 року, засуджений ОСОБА_4 не сплатив жодної копійки в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої їй неправомірними, суспільно-небезпечними діями, не надавав їй допомоги як на місці скоєння кримінального правопорушення так і в подальшому в лікарні, не цікавився станом її здоровя та не приймав ніякої участі у її видужуванні та реабілітації. Навіть не попросив пробачення за скоєне. Одним словом, відповідач ОСОБА_3 після скоєння злочину проявив до позивачки тільки одну «байдужість». Прохає суд, стягнути з ОСОБА_3 на її користь завдану майнову шкоду (збитки) вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 286 КК У крайні, в розмірі 3077,61 гри., яка складає загальну вартість придбання нею лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь завдану моральну (немайнову) шкоду, вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 286 КК України в розмірі 100 000,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача.
У судовому засіданні позивач та її представник на позовних вимогах наполягали, прохали їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач до судового засіданні повторно не зявився, з невідомих суду причин , про причини неявки суду не повідомляв.
Відповідно до ст..280 ЦПК України суд в разі неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані стороною, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних обставин.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ст.82 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
26.05.2017р. ОСОБА_3 був засуджений Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.І ст.286 КК України до одного року обмеження волі без позбавлення права користування транспортними засобами, на підставі ст..75 КК України ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням звільнено на один рік. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_3 на її користь 1325,07 гривень матеріальної шкоди та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 гривень./а.с.14-17/.
19.09.2017 року Апеляційним судом Запорізької області апеляційна скарга ОСОБА_3В на вирок Оріхівського районного суду від 26.05.17р. була задоволена частково. Вирок суду в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної та матеріальної шкоди, судом скасовано, обгрунтувавши тим, що районний суд , розглядаючи цивільний позов прийшов до передчасного висновку про те, що саме обвинувачений ОСОБА_3 має вважатися власником цього джерела підвищеної небезпеки та призначено в цій частині новий судовий розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства./а.с18-23/.
З вироку Оріхівського районного суду Запорізької області від 26.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 було заподіяно тілесне ушкодження середньої тяжкості.
У звязку із отриманою травмою позивачка тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванніу відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Відповідачем ОСОБА_3 так і не надано було при розгляді цивільної справи документального підтвердження того, що в момент ДТП він перебував у трудових відносинах з підприємцем Сичовим чи виконував його завдання на підставі договору. Саме за таких обставин ОСОБА_3 має вважатись володільцем джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст..1187 ЦК України та нести цивільну відповідальність за завдану ним шкоду.
У судовому засіданні позивачка просила на її користь стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.
Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. позивачка зазначила, що через дії відповідача перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров'я та життя.
В подальшому, була вимушена проходити стаціонарне лікування, витерплювати болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Впродовж всього періоду лікування почувалася незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). В період стаціонарного лікування потребувала зовнішньої допомоги з боку близьких, з приводу чого почувався як джерело клопоту та обмежень для родичів.
Впродовж певного періоду лікування, позивач була непрацездатною, дотепер залишається обмеження трудової продуктивності, що тягне за собою погіршені її матеріального стану та відмови від багатьох продуктів харчування.
Дотепер продовжуються проблеми зі здоров'ям у вигляді періодичних болів в ногах та колінах., виключення носіння вантажів, обмеження фізичної активності.
Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.
Представник позивачки у судовому засіданні доповнила, що на момент звернення з цим позовом з 15.05.2015 року, засуджений ОСОБА_4 не сплатив жодної копійки в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 неправомірними, суспільно-небезпечними діями, не надавав їй допомоги як на місці скоєння кримінального правопорушення так і в подальшому в лікарні, не цікавився станом її здоровя та не приймав ніякої участі у її видужуванні та реабілітації. Навіть не попросив пробачення за скоєне. Долучила до матеріалів справи довідку від 12.12.2017 року про те, що ОСОБА_1 після вищевказаних подій з 06.2015 року хворіє на цукровий діабет, потребує лікування./а.с.60/.
Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Положеннями п. 17-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) роз"яснено, що виходячи з правил статей 4, 5 ЦПК України і статей 28, 49, 50 Кримінально-процесуального кодексу України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров'я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред'явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до роз'яснень, даних у п. п. 4, 5 цієї постанови, суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пункт 9 цієї Постанови вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості..
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.
Суд прийшов до висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача були порушені життєві звязки позивача, вона змушена була прикладати зусиль для нормалізації свого життя, що потребувало від неї певних зусиль.
Судом встановлено, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача. Відповідач не вжив заходів щодо відшкодування позивачу матеріальної і моральної шкоди та не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ними злочину. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнала позивач.
На підставі вищевикладеного, виходячи з принципу розумності і справедливості, врахувавши характер істотних вимушених негативних змін у житті позивача, емоційні переживання позивача, суд дійшов висновку, що внаслідок даного кримінального правопорушення, позивачу дійсно була завдана моральна шкода, оскільки були порушені її нормальні життєві стосунки, заподіяні психологічні страждання, пов"язані із лікуванням та реабілітацією, протягом тривалого часу (понад два роки) обвинувачений не вживав дійових заходів, направлених на відшкодування завданої шкоди.
Суд дійшов висновку, що сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн. відповідає обсягу моральних страждань позивачки.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 12,81,82, 76, 245, 141, 265, 280-289 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 , ст..ст.22.23,1166,1167 ЦК України,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний № НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, М. - Горківського району, Павлоградської області, матеріальну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України в розмірі 1325, 07 грн. (одна тисяча триста двадцять пять гривень 07 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Повний текст рішення складено 26 грудня 2017 року.
Суддя Оріхівського районного суду
Запорізької області ОСОБА_5