Справа № 522/381/16-ц
Провадження № 2/522/105/17
РІШЕННЯ

Іменем УКРАЇНИ

(повний текст)

„18 травня 2017 року

Приморський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Погрібного С.О.

за участі секретаря судового засідання Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в міста ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, за участі третьої особи органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 3 квітня 2017 року, просить суд визначити спосіб участі батька ОСОБА_2, у вихованні сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення систематичних побачень без присутності матері ОСОБА_3 та бабусі дитини ОСОБА_4, щотижня, у середу з 16.00 години до 20.00 години та у суботу з 12.00 години до 20.00 години, спільний відпочинок батька з сином під час літніх канікул щорічно (30 календарних днів), а також з 11.00 години до 14.00 години у святкові дні в день народження ОСОБА_5 (5 грудня), в день народження ОСОБА_2 (16 червня), день народження прабабусі, ОСОБА_6 (14 березня), в день Різдва Христова (7 січня), в день Великодня (Пасха), під час Травневих свят (1-2, 8-9 травня), на Новій рік (31 січня), а також у будь-який інший час за попередньою домовленістю з матір'ю, з правом безперешкодного відвідування ОСОБА_5 місця проживання ОСОБА_2, із обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання. На підтвердження своїх вимог позивач посилався на те, що сторони перебували у шлюбі з 19 листопада 2007 року до 23 грудня 2010 року. У вказаному шлюбі 5 грудня 2008 року народився син ОСОБА_5. Через деякий період сторони перестали проживати разом, сімейні стосунки між ними припинені, нині шлюб розірвано. Питання про місце перебування дітей після розірвання шлюбу у судовому засіданні не вирішувалось. З моменту розлучення у колишнього подружжя почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні. Зі сторони відповідачів, за твердженням ОСОБА_2, почалися створюватися штучні перешкоди у процесі його спілкування з сином. Всі спроби останнього з моменту розлучення нормальним, мирним шляхом врегулювати вказаний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачі постійно перешкоджають йому, штучно створюючи такі обставини, через які позивач не може зустрічатися та спілкуватися зі своїм сином наодинці.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх зменшення, підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволенні позову.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти вимог позову, вказував на їх безпідставність й необґрунтованість.

Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні підтримала попередньо сформовану правову позицію під час вирішення первісного спору щодо визначення питання участі ОСОБА_2 у вихованні сина.

Відповідач ОСОБА_4 надала суду заперечення до вказаного позову, яким заперечувала проти задоволення його вимог, також надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд дослідив усі докази, надані під час розгляду справи, дійшов переконання, що у задоволенні позову має бути відмовлено з огляду на таке.

З 19 листопада 2007 року до 23 грудня 2010 року позивач й відповідач перебували у шлюбі; 23 грудня 2010 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між позивачем та ОСОБА_3 розірвано.

У вказаному шлюбі 5 грудня 2008 року народився син ОСОБА_5. Відповідно до свідоцтва про народження, серії 1-ЖД № 158762 від 11 липня 2008 року, ОСОБА_5 є батьком, а ОСОБА_1 матірю ОСОБА_5

Неповнолітня дитина після припинення сторонами спільного проживання залишилася проживати з матір'ю. У своїх поясненнях позивач вказує на те, що між ним та ОСОБА_3, станом на момент його звернення до суду з цим позовом,не досягнуто згоди з приводу питання визначення порядку участі позивача у вихованні їх спільної доньки.

Згідно з рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2014 року у цивільній справі № 522/11305/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, зокрема, зобов'язано ОСОБА_3 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_2 з його малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, й визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом встановлення систематичних побачень батька з дитиною щосуботи з 12.00 години до 15.00 години, а також в святкові дні за попередньою домовленістю батьків дитини, у присутності матері ОСОБА_3.Це судове рішення нині є чинним, судом касаційної інстанції скасоване, переглянуто не було.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/732 від 30 червня 2016 року, ОСОБА_3є зобовязаною не перешкоджати зустрічам та спілкуванню позивача з його малолітнім сином, визначено порядок зустрічей ОСОБА_2 з дитиною наступним чином: з 12.00 години до 15.00 години щосуботи, до досягнення дитиною 10 років, а також в святкові дні за попередньою домовленістю батьків.

Таким чином, уповноважений субєкт владних повноважень, що діє в інтересах дитини, не виявивши істотних змін в обставинах взаємовідносин батька з сином й взявши до уваги сплив незначного проміжку часу після відповідного рішення суду, погодився з попередньо установленим рішенням суду апеляційної інстанції порядком зустрічей ОСОБА_2 й ОСОБА_5

Під час розгляду цієї справи стороною відповідача в якості письмового доказу надано висновок про психоемоційний стан малолітнього ОСОБА_5 та його особистої прихильності до батьків за № 255 від 12 травня 2016 року, складений завідувачем ЦППСР Інституту удосконалення вчителів, практичним психологом ОСОБА_8, психологічний розвиток дитини відповідає віковим нормам. Результати дослідження ОСОБА_5 свідчать про те, що хлопчику притаманні завищена самооцінка, демонстративність, комунікабельність, високий рівень розвитку вольових якостей, захисна агресія, тривожність, велике значення він надає інтелектуальній сфері (а.с. 126).

Зі змісту цього висновку також слідує, що значущими дорослими для дитини є мати та батько, а також дідусь, бабуся та тітка з боку матері. Для хлопчика важливі гарні стосунки і з батьком, і з матір'ю, хоча емоційно комфортніше та безпечніше він відчуває себе у взаємодії з матір'ю.

Аналізуючи зміст вказаного висновку, суд дійшов власного висновку про те, що психоемоційний розвиток дитини проходить нормально й суттєвих змін у світогляду хлопчика, зокрема у його ставленні до батька, з дати постановлення рішення суду про встановлення способу участі батька з сином у вказаному сімейному спорі, не змінилося.

Піддаючи аналізові усі судові рішення, що постановлені у звязку зі спорами між батьками дитини сторонами в цьому спорі суд має зробити висновок про існування між ними конфліктних відносин та непорозуміння з приводу виховання їх спільної дитини.

Під час встановлення особистих характеристик позивача батька дитини додатково суд має врахувати факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у звязку з керуванням транспортним засобом у стані алкогольного спяніння (а.с. 128), що свідчить про невідповідність позивача усім критеріям доброчесності та законослухняності, а також соціальної відповідальності.

Обовязок суду під час оцінки обставин справи та вирішення питання про участь обох батьків у вихованні дитини полягає у необхідності керуватися положеннями частини першої ст. 151 СК України, відповідно до якої батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Таким чином, позивач, як батько дитини, має право на переважне особисте здійснення виховання своєї дитини.

Відповідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України зазначено, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суди мають враховувати передусім інтереси самої дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини», ст. 153 Сімейного кодексу України, ст. ст. 14, 15 Закону України «Про охорону дитинства» мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оцінюючи стосунки між батьком та дитиною, суд виходить з того, що спір між сторонами (поза питанням про встановлення винної особи) призвів до вже встановленого судом апеляційної інстанції порядку спілкування батька з сином.

При цьому, залучивши до участі у вказаній справі у якості співвідповідача ОСОБА_4, позивачем не повідомлено суду обставин, за якими вказаний відповідач перешкоджав би його спілкуванню з малолітнім сином, так само й не представлено належних й допустимих доказів цих обставин. У вказаному судом також взято до уваги, що зазначений відповідач проживає окремо від матері дитини ОСОБА_3 й самої дитини, що також належним чином не заперечене позивачем.

На підставі всебічного дослідження та аналізу зібраних по справі доказів суд дійшов таких висновків: з огляду на непредставлення належних доказів протилежного суд не може вважати доведеним, що встановлений попередньо судом порядок спілкування неповнолітньої дитини з його батьком, позивачем, суперечить або, в цілому, не відповідає інтересам самої дитини; позивачем не представлено доказів, що відповідачі перешкоджають його спілкуванню з дитиною чи не виконують належним чином рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2014 року у цивільній справі № 522/11305/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Суду не повідомлено позивачем нових обставин у вказаній справі окрім тих, що вже були встановлені під час попереднього розгляду вказаного спору у справі № 522/11305/13-ц. Додатково судом має бути констатовано, що позивачем не доведено факт зміни істотних обставин, що б свідчили про наявність нових підстав для перегляду висновків суду апеляційної інстанції з приводу визначення порядку та способу його участі у вихованні дитини.

Разом з тим, під час постановлення рішення, судом має бути враховано встановлені обставини у справі, фізичний та розумовий стан розвитку дитини й її вік. З урахуванням цих обставин, суд розяснює учасникам справи їх право на звернення у подальшому до суду з позовом про зміну обсягу часу спілкування позивача зі своєю дитиною в залежності від досягнення дитиною певного віку, що передбачає досягнення дитиною у певному віці відповідного рівня розумового, інтелектуального й психологічного розвитку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про визнання права.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 141, 151153, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 212, 214-215, 217 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею відмовити в повному обсязі.

Розяснити сторонам, що спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_5 й надалі визначатиметься рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2014 року, постановленим у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

18.05.17