Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/819/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.05.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Голованя А.М.

суддів: Гайсюка О.В., Мурашка С.І.

за участю секретаря Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 лютого 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк», до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк», звернувся в суд з зазначеним позовом, посилаючись, що 25 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Ощадбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2. було укладено кредитний договір № 301, згідно якого Банк надає Позичальнику кредитні кошти в сумі 50 000 доларів США строком до 25 травня 2025 року включно.

Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором щодо надання кредиту виконав.

Позичальник зобовязання за кредитним договором не виконував, що, станом на 16 березня 2015 року призвело до виникнення заборгованості в розмірі 818 329,34 грн.( а.с. 2-5, том 1)

Під час розгляду справи, ПАТ «Державний ощадний банк України» позовні вимоги неодноразово змінювалися, остаточно заявлено про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості, а саме пені, в розмірі 61570,49 грн. (а.с. 151-152, 164, 212, 239-240 том 1).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2. на користь Банку кредитну заборгованість в розмірі 31565,67 грн. пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд не перевірив правильність проведених Банком розрахунків пені.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов банку, виходив із того, що всупереч умов кредитного договору позичальник своїх зобов'язань перед позивачем щодо повернення кредиту не виконує, що призвело до нарахування пені в розмірі 61570,49 грн., яка піддягає зменшенню у звязку із застосуванням позовної давності до 31565,67 грн.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Ощадбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 301, згідно якого Банк надає Позичальнику кредитні кошти в сумі 50 000 доларів США строком до 25 травня 2017 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних.

В подальшому між сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 11.08.2009 року (а.с. 21 том 1) та додаткову угоду № 2 від 11.04.2014 року (а.с. 22 том 1) до вищезгаданого Договору, за умовами яких п. 1.2. Договору викладено в наступній редакції, а саме: кредит надається на 189 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25.05.2025 року. (а.с. 18-23 том 1).

Позичальник зобовязався щомісячно до 25 числа місяця, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі 515,63 дол. США, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в АТ «Ощадбанк» починаючи з 25.04.2014 року на відповідні рахунки позичальника, відкриті в філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором щодо надання кредиту виконав.

Позичальник зобовязання за кредитним договором не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 16 березня 2015 року складає 818 329,34 грн., яка складається із 767 777,77 грн. основного боргу, 8 397,41 простроченого боргу, 36 743, 76 грн. відсотків, 1790,03 грн. пені, 32,17 грн. трьох процентів річних по простроченій заборгованості по кредиту, 100,29 грн. трьох процентів річних по прострочений заборгованості по відсотках, 351,59 втрат від інфляції про простроченому кредиту, 1 128,32 грн. втрат від інфляції по відсотках. ( а.с. 2-5, том 1)

Під час розгляду справи, ПАТ «Державний ощадний банк України» позовні вимоги неодноразово змінювалися, остаточно заявлено про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості, а саме пені, в розмірі 61570,49 грн. (а.с. 151-152, 164, 212, 239-240 том 1).

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач посилалась на недоведеність розміру заборгованості пені, який суд вважав доведеним.

Як убачається із розрахунку наданого Банком за несвоєчасне виконання зобовязань ОСОБА_2 нараховано 61570,49 грн. пені за період з 24.07.2009 року по 26.02.2016 року. (а.с. 241-244 том 1)

Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» подано до суду позов 26.03.2015 року.

В матеріалах справи відсутній письмовий договір між сторонами про збільшення позовної давності.

Враховуючи викладене, суд обґрунтовано застосував позовну давність за відповідною заявою (а.с.167 том1) в частині стягнення пені за період з 24.07.2009 року по 26.03.2014 року.

Разом з тим, перевіряючи правильність визначення розміру пені за період з 26.03.2014 року по 26.02.2016 року колегія суддів вважає, що згідно наданих Банком розрахунків вона складає 59 831,08 грн., а не 63 131,34 грн., як помилково зазначив суд першої інстанції.

Статтею 548 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Закон дозволяє сторонам домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її не співмірність з розміром основного зобовязання.

При цьому розмір заборгованості та штрафних санкцій, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є обовязковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Проте суд першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, при ухваленні рішення хоча і зазначив обставини, які дають підставу для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, а саме відсутність поточної заборгованості за кредитним зобовязанням, важкий матеріальний стан позичальника тощо, але в достатній мірі не урахував істотність цих обставин, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру пені і відповідно до п.п. 2,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення в цій частині, шляхом зменшення розміру пені яка підлягає стягненню з відповідача до 20 000 грн.

В частині вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат рішення зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 лютого 2017 року змінити в частині визначення розміру стягнення пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 20 000 грн. пені.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженим у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: