Справа № 487/6389/16-ц
Провадження № 2/487/558/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04.05.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Разумовської О. Г.,

при секретарі Шевиряєвій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради, треті особи Пята ОСОБА_3 державна нотаріальна контора Миколаївської області, Універсальна товарна біржа «ОСОБА_3 нерухомість-2000», про визнання договору дійсним, припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

08.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради, треті особи Пята ОСОБА_3 державна нотаріальна контора Миколаївської області, Універсальна товарна біржа «ОСОБА_3 нерухомість-2000», про визнання договору дійсним, припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна.

Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 15.08.2000 року на Універсальна товарна біржа «ОСОБА_3 нерухомість-2000» між ОСОБА_2 з однієї сторони, та ОСОБА_1, ОСОБА_4 з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, без подальшого нотаріального посвідчення. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачем та її чоловіком ОСОБА_4 у КП «ОСОБА_3 міжміське Бюро технічної інвентаризації. 08.02.2016 року помер чоловік позивачки ОСОБА_4, після його смерті відкрилась спадщина на частку придбаної квартири, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з тим, що договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений та не визначені частки спільного майна подружжя. На сьогоднішній момент позивач володіє і користується зазначеною квартирою, яка була переобладнана у нежитлові приміщення, сплачує необхідні платежі та має намір розпорядитися належним їй майном, однак не має можливості, через те, що договір не було нотаріально посвідченого та не були визначені частки їх у спільній власності із спадкодавцем. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач до судового засідання не зявилася, суду надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради до судового засідання не зявився, суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, рішення прийняти на підставі наявних у матеріалах доказів та у відповідності до вимог діючого законодавства.

Представник третьої особи Пятої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Миколаївської області до судового засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив слухати справу у відсутності представника нотаріальної контори.

Відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи Універсальна товарна біржа «ОСОБА_3 нерухомість-2000» до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Южная Правда» редакції № 35 (23661) від 30.03.2017 року, причину неявки суду не повідомили.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.08.2000 року на Універсальна товарна біржа «ОСОБА_3 нерухомість-2000» між ОСОБА_2 з однієї сторони, та ОСОБА_1, ОСОБА_4 з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, без подальшого нотаріального посвідчення.

В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1, ОСОБА_4 у КП «ОСОБА_3 міжміське Бюро технічної інвентаризації», про що свідчить реєстраційне посвідчення, видане КП «ОСОБА_3 міжміське БТІ» за реєстровим № 18483 від 23.08.2000 року.

При укладанні договору купівлі-продажу від 15.08.2000 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Також, судом встановлено, що Рішенням виконкому ОСОБА_3 міської ради від 25.04.2003 року №472, п.1.26 приватному підприємцю ОСОБА_5, громадянину ОСОБА_4 наданий дозвіл на переведення житлових приміщень квартири АДРЕСА_1 у нежитлові для розташування обєкту торгівлі. Але реєстрацію в КП ММБТІ зміну цільового призначення зазначеної квартири з житлової площі у нежитлове приміщення магазину позивач не проводила.

08.02.2016 року помер чоловік позивачки ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.02.2016 року серії І-ФП № 234086, виданого Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_3 міського управління юстиції. Після його смерті відкрилась спадщина нерухомого майна у вигляді частки за адресою м. Миколаїв, вул. Крилова, 1, що належало спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2000 року №1-61 виданого Універсальною товарною біржею «ОСОБА_3 нерухомість-2000», зареєстрованого в КП ММБТІ 23.08.2000 року, що підтверджується довідкою №3-743 від 13.10.2016 року виданою КП «ОСОБА_3 МБТІ».

Після смерті чоловіка позивачка звернулася із заявою про прийняття спадщини до Пятої миколаївської державної нотаріальної контори. Проте, постановою державного нотаріуса Пятої миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 Відмову у вчиненні нотаріальної приватним нотаріусом мотивовано тим, що спадкоємцем ненадані до нотаріальної контори належним чином оформлений правовстановлюючий документ на спадкове майно. Нотаріусом рекомендовано звернутись до суду. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом на частку нерухомого майна за адресою м. Миколаїв, вул. Крилова, 1, позивач не має можливості через те, що договір купівлі-продажу квартири №15 по вул. Крилова в м. Миколаєві укладений 15.08.2000 року не був нотаріально посвідчений.

В той же час, суд не вбачає за можливе задовольнити вимоги позову в частині припинення спільної сумісної власності та визнання права власності з огляду на таке.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).

Таким чином, судовому захисту підлягають лише порушені, не визнані або оспорювані права. В той же час, на думку суду, судове рішення про визнання договору дійсним є підставою для вчинення позивачем відповідних дій щодо прийняття спадщини шляхом звернення до нотаріальної контори. У зв'язку з цим порушене право позивача відновлюється рішенням про визнання договору дійсним.

Таким чином, за вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради, треті особи Пята ОСОБА_3 державна нотаріальна контора Миколаївської області, Універсальна товарна біржа «ОСОБА_3 нерухомість-2000», про визнання договору дійсним, припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна задовольнити частково.

Визнати договор купівлі-продажу № 1-61 від 15.08.2000 року квартири № 15 в будинку № 1 на вулиці Крилова в місті Миколаєві укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_2, зареєстрований Універсальною товарною біржею «ОСОБА_3 нерухомість - 2000» - дійсним.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст. 294 - 296 ЦПК України.

Суддя О.Г. Разумовська