АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/453/17-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1134/К/17 суддя Зімін М.В.
Категорія - 5 ( 1 ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє адвокат Примаков Костянтин Олексійович, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа Житлово-будівельний кооператив «Рассвет-20», про визнання права власності.

Особи які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та її представник Примаков Костянтин Олексійович,

представник третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Рассвет-20» - Дерман Любов Василівна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа Житлово-будівельний кооператив «Рассвет-20», про визнання права власності, посилаючись на те, що вона з 20.07.1984 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 28.09.1984 року вони отримали ордер на кооперативну квартиру АДРЕСА_1. Ними було сплачено пай за вказану квартиру в розмірі 3719,20 крб. 02.08.1999 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було розірвано. В період часу з 28.11.2000 року по 26.04.2001 рік позивачка сплатила ОСОБА_6 3000 грн. за його частку в цій квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Вважає, що нею було сплачено ОСОБА_6 його частку у спірній квартирі, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру через сплату паю за час перебування у шлюбі.

Посилаючись на вищевикладене, просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє адвокат Примаков К.О., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що судом не було враховано наявні в матеріалах справи довідку ЖБК «Рассвет-20» щодо сплати пайових внесків подружжям ОСОБА_2 та розписок ОСОБА_6 про отримання грошових коштів за його частку у паєнагромадженні. Також, зазначає, що суд не прийняв до уваги заяву керівника ЖБК «Рассвет-20», згідно якої ЖБК «Рассвет-20» не заперечує проти позову.

Представник відповідача Виконавчого комітету Криворізької міської ради в судове засідання не з?явився, надавши письмові пояснення на апеляційну скаргу, та просив суд розглядати справу за його відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та її представника Примакова К.О., представника третьої особи ЖБК «Рассвет-20» - Дерман Л.В., які, кожен окремо, просили суд задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 липня 1984 року було укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно ОСОБА_2 (а.с. 9).

03 жовтня 1984 року виконавчим комітетом Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу було видано ОСОБА_6 ордер № 1395 на право зайняття квартири АДРЕСА_1 в ЖБК «Рассвет-20», склад родини ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_8 (а.с. 16).

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, квартира розташована на 7-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 27,3 кв.м., загальна площа квартири становить 48,6 кв.м. (а.с. 17-19).

Відповідно до витягу із звіту про оцінку майна від 14.02.2017, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 157107 грн. (а.с. 33).

Згідно довідки ЖБК «Рассвет-20» від 16.01.2017 № 628, пайовий внесок в розмірі 3719,20 руб. був внесений ОСОБА_2 разом із ОСОБА_6 (а.с. 53).

02 серпня 1999 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було розірвано та після розірвання шлюбу прізвище дружині залишено «ОСОБА_2» (а.с. 10).

Відповідно до довідки ЖБК «Рассвет-20» від 16.01.2017 № 629, ОСОБА_6 був виключений з членів кооперативу у вересні 1999 року (а.с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с. 24).

Відповідно до листа Другої Криворізької державної нотаріальної контори від 14.03.2017 № 1125/02-14 після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 51).

Спір виник з приводу визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1, як за особою, яка повністю виплатила пайовий внесок та компенсувала колишньому чоловікові ОСОБА_6 вартість пайового внеску, яка припадала на його часку у паєнагромадженні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п. 3 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про введення в дію Закону України «Про власність» від 26 березня 1991 року, положення статті 15 Закону України «Про власність» застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

У ст. 112 ЦК УРСР, який діяв на час спірних правовідносин, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Згідно ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування;

Відповідно до статті 6 цього Закону кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки.

Статтею 19-1 цього Закону встановлено, що член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Згідно ст. 37 цього Закону держава гарантує додержання прав і законних інтересів кооперативних організацій та їх членів, максимально сприяє розвитку і зміцненню їх господарської самостійності. Власність кооперативних організацій є недоторканною, перебуває під захистом держави і охороняється законом. Забороняється використання майна кооперативних організацій на цілі, не пов'язані з їх статутною діяльністю.

Забороняється втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування у фінансово-господарську та іншу діяльність кооперативних організацій, крім випадків, прямо передбачених законом.

У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Згідно роз'яснення викладеного у п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Отже, порядок визнання права власності на квартиру в житлово-будівельному кооперативі врегульовано спеціальними нормами права, якими визначено порядок набуття права власності членом кооперативу на квартиру після виплати пайових внесків.

З аналізу вищевикладеного можна прийти до висновку, що у спорах про визнання права власності на квартиру у житлово-будівельному кооперативі позивач має довести факт невизнання житлово-будівельним кооперативом внесення ним пайового внеску та набуття права власності на майно та відмови компетентних органів у державній реєстрації цього права відповідно до закону, і лише після доведення факту порушення його прав, вимагати усунень цих порушень від винних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, третя особа по справі ЖБК «Рассвет-20» не заперечує факт сплати позивачем ОСОБА_2 пайових внесків на квартиру АДРЕСА_1, тобто спір між членом кооперативу ОСОБА_2 та ЖБК «Рассвет-20» щодо визнання права власності на зазначену квартиру взагалі відсутній.

Звернення ж до суду з позовними вимогами до Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання права власності на спірну квартиру є передчасним та необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено факт її належного звернення до компетентних органів для проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, та отримання відмови у проведенні такої реєстрації.

Тобто, на теперішній час, ОСОБА_2 не надано суду доказів порушення її прав з боку Виконавчого комітету Криворізької міської ради, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, як недоведені та необґрунтовані.

З інших підстав позовні вимоги ОСОБА_2 не заявлялися, а згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав, передбачених законом, для скасування рішення суду немає, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє адвокат Примаков Костянтин Олексійович, - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання

нею законної сили.

Головуючий:

Судді: