Провадження № 22-ц/773/637/17 Категорія: 50 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року,

встановила:

У серпні 2017 року ОСОБА_4, звернувся до суду із зазначеним позовом.

В ході судового розгляду від відповідача ОСОБА_2 16.03.2017 року надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 161/16785/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей зупинено до набрання законної сили рішення суду в цивільній справі № 161/16785/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу - скасувати з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей може вплинути на рішення по даній цивільній справі.

Однак такий висновок суду зроблений з порушенням норм процесуального права.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження по справі у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення питання іншої справи, яка розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Визначаючи наявність підстав, передбачених ст. 201 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у п.4 ч.1 ст.201 - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Підставою для зупинення провадження у справі став факт розгляду судом цивільної справи № 161/16785/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

Проте, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети спорів у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визначення місця проживання дітей виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ОСОБА_4 обґрунтовував свої вимоги.

Тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо зупинення провадження, оскільки не з'ясував, в чому саме розгляд цієї справи пов'язані з розглядом іншої справи, доказів неможливості вирішення даної справи подано не було, крім того, сторонами не заперечується той факт, що на даний момент діти проживають з позивачем - батьком, потребують матеріального забезпечення, а другий з подружжя незвільнений від обов'язку утримувати неповнолітніх дітей.

Вказані обставини свідчать про те, що суд першої інстанції зупинив провадження у справі за відсутності для цього підстав, передбачених процесуальним законом.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме частину першу статті 157, пункт 4 частини першої статті 201 ЦПК України, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а це відповідно до підпункту «а» пункту 1 частини другої статті 3604 цього Кодексу є підставою для скасування ухвали про зупинення провадження у справі та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись т. ст. 303, 304, 311, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: