АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3051/17 Головуючий 1 інст. Лях М.Ю.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» квітня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Каюкова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 07 березня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до арбітражного керуючого ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до арбітражного керуючого ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1641 від 28 грудня 2012 року, укладений між арбітражним керуючим ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про продаж нежитлових приміщень загальною площею 73,1 кв. м., які розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Бажанова Маршала, № 4; визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1580 від 28 грудня 2012 року, укладений між арбітражним керуючим ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про продаж нежитлових приміщень загальною площею 75,5 кв. м., які розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Артема, № 21; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 березня 2017 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що кредитний договір № 59/А-07 від 27 грудня 2007 року укладено між банком та ОСОБА_4 як фізичною особою, кредит надавався на побутові цілі; також 27 грудня 2007 року ОСОБА_4 в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором передано банку в іпотеку нерухоме майно: нежитлові приміщення загальною площею 73,1 кв. м., які розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Бажанова Маршала, № 4 та нежитлові приміщення загальною площею 75,5 кв. м., які розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Артема, № 21, які належать ОСОБА_4 на праві власності.

Зазначив, що в 2011 році рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-400/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь банку 1 884 637,44 грн., а рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2011 року у справі № 2018/2-147/11/13 звернуто стягнення на іпотечне майно шляхом укладення банком від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Вказав, що в ході реалізації судових рішень виявилось, що іпотечне майно 28 грудня 2012 року продано ліквідатором для погашення заборгованості фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 перед третіми особами.

Зазначив, що відповідно до частини 7 статті 47 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що діяла на момент визнання фізичної особи підприємця ОСОБА_4 банкрутом та вчинення продажу закріплено, що у разі визнання громадянина-підприємця банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається майно громадянина-підприємця, яке перебуває у заставі за підставами, не повязаними із здійсненням такою особою підприємницької діяльності. Таким чином нежитлові приміщення не могли бути реалізовані в межах процедури банкрутства і їх продаж є незаконним.

Вказав, що норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в новій редакції не застосовуються до даних правовідносин.

Вважав, що враховуючи норми чинного законодавства, зміст правовідносин та субєктний склад учасників цих правовідносин, спір, що виник між сторонами, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, повідомлені про час і місце розгляду справи відповідно до статей 74-76 ЦПК України, не з'явилися.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково, ухвалу суду скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що цей спір повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору є визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 73,1 кв. м. за адресою: м. Харків, вулиця Бажанова Маршала, № 4 та нежитлових приміщень загальною площею 75,5 кв. м. за адресою: м. Харків, вулиця Артема, № 21, які з 27 грудня 2007 року знаходяться в іпотеці Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк». Спірні нежитлові приміщення є забезпеченням виконання зобовязань за кредитним договором № 59/А від 27 грудня 2007 року, укладеним між фізичною особою ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 «ПриватБанк».

28 грудня 2012 року між арбітражним керуючим ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено спірні договори купівлі-продажу. На час продажу нерухомого майна частина 7 статті 47 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачала, що у разі визнання громадянина підприємця банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається майно громадянина підприємця, яке перебуває у заставі за підставами, не повязаними із здійсненням такою особою підприємницької діяльності. Із звіту про виконання ліквідаційної процедури від 22 жовтня 2013 року не вбачається, що спірні обєкти нерухомого майна включені до ліквідаційної маси. Оцінка та реалізація активів банкрута також не підтверджує цього.

Статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 1 статті 5 ЦК України передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Виходячи з вимог закону, який діяв в такій редакції на час відчуження майна, спірне майно не могло бути включено до ліквідаційної маси, оскільки воно перебувало під обтяженням. Крім того, договір іпотеки укладено між банком та ОСОБА_4 як фізичною особою, а не фізичною особою підприємцем.

Частиною 1 статті 15 ЦПК України передбачено, що в порядку цивільного судочинства розглядається справа щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних і трудових відносин.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших юрисдикцій є наявність спору про цивільне право та його субєктний склад, про що зазначено, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року.

Оскільки спірні обєкти нерухомого майна відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в тій редакції, яка діяла під час виникнення спірних правовідносин не могли бути включені до ліквідаційної маси банкрута, і суд фактично не зясував ці обставини, а реалізація прав та обовязків ОСОБА_4 при укладенні договору іпотеки відбувалася як фізичної особи, ухвалене судове рішення є передчасним, підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.4 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, ст.313, п.2 ч.1.ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 07 березня 2017 року скасувати. Справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії