Справа № 504/4493/15-ц
провадження № 2/504/448/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2017смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Доброва П.В.

секретаря Ємельяненко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Доброслав справу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Комінтернівський районний сектор Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним та вселення в житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Комінтернівський районний сектор Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та в обґрунтування заявлених вимог позивач посилався не те, що відповідно до договору дарування житловий будинок за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Олександрівка, вул. Тініста, б. 6, належить йому на праві приватної власності, в якій зареєстрована, але не проживає з листопада 2014 року Амбарна (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3.

У травні 2016 року Амбарна (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним та вселення в житловий будинок. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що між нею та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб від якого у них є дві неповнолітні дитини. Під час спільного життя з відповідачем вони придбали земельну ділянку за зазначеною вище адресою та побудували житловий будинок в 2007 році. За заявою ОСОБА_4 їх шлюб було розірвано 20.11.2014 року. Про договір дарування земельної ділянки та житлового будинку їй стало відомо лише в суді, своєї згоди на зазначені договори дарування вона не надавала.

07.11.2016 року ОСОБА_4 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3 була надана уточнена зустрічна позовна заява у звязку із укладеним шлюбом із ОСОБА_2 та зміною прізвища з ОСОБА_4 на ОСОБА_2.

Згідно Ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.03.2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним та вселення в житловий будинок прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_4 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3, за участю третьої особі Комінтернівського районного сектору Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування не дійсним та вселення в житловий будинок, обєднані в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_4 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3, за участю третьої особи - Комінтернівського районного сектору Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

31.03.2017 року представником позивача ОСОБА_5 була подана заява про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_4 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) Ю.В.

25.10.2017 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 надав заяву до суду про залишення позову без розгляду.

28.03.2017 року ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області залишено позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_4 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3, за участю третьої особи - Комінтернівського районного сектору Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням без розгляду на підставі наданої до суду заяви про залишення позову без розгляду представником позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5

25.10.2017 року Комінтернівський районний суд Одеської області залишив позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Комінтернівський районний сектор Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням без розгляду.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначив, що зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_4 ОСОБА_6 Н.Д. в судове засідання не зявилась, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_4 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3 не законні та не обґрунтовані, у звязку з чим просять відмовити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню по наступних підставах.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про одруження серія І-ЖД №124335 від 18.12.2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) (дошлюбне прізвище Шкарупа) ОСОБА_3 було укладено шлюб. Який був розірвано відповідно до рішення Комінтернівського районного суду від 20.11.2014 року. Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно копії Витягу з Поземельної книги про земельну ділянку. Виданим відділом Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області, №ВТ-32011 від 01.11.2011 року, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0125, яка належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №664203, виданого відділом Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області 17.10.2011 року на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 24.10.2006 року.

Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав Комінтернівського районного бюро технічної інвентаризації від 31.01.2012 року житловий будинок належав ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право власності серія САЕ №103607 видане виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на підставі рішення №16 від 19.01.2012 року.

Згідно договору дарування земельної ділянки від 10.02.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №186, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Олександрівка, вул. Тініста, б. 6.

Відповідно до договору дарування від 10.02.2012 року, зареєстрованому в реєстрі за №190, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 житловий будинок, розташований за вищевказаною адресою. Зазначені договори дарування були оформлені за письмовою згодою ОСОБА_1 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3, яка була зареєстрована в реєстрі приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за № 185.

Згідно довідки виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 1356 від 26.10.2015 року Амбарна (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3 дійсно проживає із дітьми, які знаходяться на її утриманні, та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 6, з 30 жовтня 2013 року.

Згідно довідки виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №459 від 19.11.2015 року в житловому будинку, розташованому за зазначеною вище адресою проживають та зареєстровані з 2013 року ОСОБА_4, Амбарна (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3, ОСОБА_8.

Відповідно до складеного депутатом Олександрівської сільської ради ОСОБА_10 акту від 18.11.2015 року Амбарна (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3 з листопада 2014 року по листопад 2015 року не проживає, але зареєстрована в спірному житловому будинку.

Позивачка за зустрічним позовом стверджує, що про договір дарування земельної ділянки від 10.02.2012 року та договір дарування житлового будинку їй було невідомо у звязку з тим, що ОСОБА_4 має на неї велику силу впливу. Та вона підписує все, що він їй надає.

Суд вважає такі твердження безпідставними, оскільки договір дарування земельної ділянки від 10.02.2012 року та договір дарування житлового будинку від 10.02.2012 року, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, були оформлені за письмовою згодою ОСОБА_4 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3, яка була зареєстрована в реєстрі приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за № 185

Відомостей про своєчасне звернення із заявою до суду про визнання зазначених вище договорів дарування недійсними в строк, передбачений статтею 728 ЦК України, позивачка не надала.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 - 3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

Відповідно до п.п. 5,7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Разом з тим, позивачкою ОСОБА_4 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3 будь - яких підстав, встановлених законом у ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання оспорюваних правочинів недійсними суду не наведено, тому, як наслідок, і існування таких не доведено.

Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У цьому зв'язку суд також зважає і на те, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4, виступаючи в оспорюваних договорах від 10.02.2012 року як дарувальник, та за яким позивач за первісним позовом ОСОБА_1, як обдарований набув право власності на 1/1 частку житлового будинку та земельну ділянку, які позивачкою жодним чином не оспорено, та які станом на час розгляду справи є дійсними, що в свою чергу вказує на необґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3 по справі, оскільки відповідач ОСОБА_1 за оспорюваним договором дарування розпорядився майном, яке йому належало на праві власності.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку, що за таких фактичних обставин справи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 319, ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним та вселення в житловий будинок - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Добров П.В.