Справа № 126/532/16-ц Провадження № 22-ц/772/1351/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівна нива» на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 27 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівна нива» в особі директора ОСОБА_3, Бершадської районної державної адміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, -

встановила:

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся в районний суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівна нива» в особі директора ОСОБА_3, Бершадської районної державної адміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Позов обґрунтований тим, що він є власником земельних ділянок розміром 2,2409 га та 2,1650 га, розташованих на території Тернівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯБ №958636, виданого на підставі розпорядження Бершадської райдержадміністрації від 06.04.2005 року за №114 та серії ЯБ №958637, виданого на підставі розпорядження Бершадської райдержадміністрації від 06.04.2005 року за №114.

Отримавши у власність вказані земельні ділянки, позивач вирішив самостійно їх використовувати без передачі в оренду. Однак, після звернення до відповідача він отримав відомості, що даними ділянками на підставі договорів оренди, укладених ніби то між ОСОБА_2 та ТОВ «Чарівна Нива» користується ТОВ «Чарівна нива».

Враховуючи те, що про існування даних договорів позивач не знав, так як їх ніколи не підписував та не бачив, у 2012 році він звернувся із заявою до відповідача, в якій просив розірвати вищевказані договори оренди. Не отримавши відповідь на дану заяву, він звернувся до прокуратури Бершадського району. Вказані його звернення залишились без відповіді.

Крім того, позивач жодного разу не отримав орендної плати від відповідача.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 27 березня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсними договори оренди землі, укладені між ОСОБА_2 та ТОВ "Чарівна Нива", зареєстровані у Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП "Центр ДЗК" від 05.08.2011 року за №03045 на земельну ділянку розміром 2,2409 га та земельну ділянку розміром 2,1650 га. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач ТОВ «Чарівна нива» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які зявилися, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до висновку судово почеркознавчої експертизи та технічної експертизи за матеріалами цивільної справи №126/532/16-ц від 10.03.2017 року №638/639/17-21 (а.с.148-159), підписи від імені ОСОБА_4 у розділі «Підписи сторін» у договорах оренди землі №702,703 від 12.02.2009 року виконані рукописним способом, кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів, дані підписи виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Проте ОСОБА_2 не уповноважував жодну особу на вчинення будь-яких дій щодо належних йому земельних ділянок, а тому даний правочин був укладений без його відому.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_2 дійсно є власником вищеописаних земельних ділянок, розташованих на території Тернівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Позивач не отримував орендної плати, оскільки даний факт ніким не оспорюється. Щодо твердження представника позивача про те, що орендна плата нараховувалась на рахунок ОСОБА_2, однак він не звертався за її виплатою, суд оцінив їх критично, оскільки суду не надано платіжних документів чи інших доказів нарахування орендної плати чи копій звернень до позивача, які б вказували на можливість отримання ним орендної плати.

Суд прийшов до висновку, що у даному випадку захисту підлягає право власності позивача на належні йому земельні ділянки, які він, з незалежних від нього причин, позбавлений можливості використовувати.

Оскільки предметом позову є недійсність договорів оренди укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «Чарівна Нива», Бершадська РДА не є учасником даних правовідносин та не може відповідати за порушення прав ОСОБА_2, що випливають з умов даних договорів.

Суд критично оцінив клопотання представника позивача про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, оскільки з аналізу викладених обставин вбачається, що позивач не володів оригіналом чи копією договорів оренди. Дана обставина підтверджена тим, що у 2012 році звертаючись до прокуратури ОСОБА_2 не надав копії договорів, дійсність яких бажав би перевірити. Представник позивача адвокат ОСОБА_5 у лютому 2016 року зверталась до відділу Держгеокадастру у Бершадському районі з метою отримання оригіналу договорів, однак отримала відповідь про те, що незважаючи на те, що оригінал договору оренду землі укладається в трьох примірниках один з яких перебуває в орендаря, інший в орендодавця та останній в органі, який провів реєстрацію, у відділі відсутній оригінал даних договорів.

Суд прийняв до уваги те, що ОСОБА_2 писав заяву відповідачеві у 2012 році в приміщенні бухгалтерії підприємства під диктовку одного із працівників, що підтверджує те, що він особисто не міг знати про існування договорів оренди. Те що він так і не отримав відповіді на свою заяву може вказувати на те, що він не володів інформацією про особу, яка фактично використовує його земельні ділянки, не мав у володіння документів, які б містили дану інформацію та відповідно не мав можливості звернутись за захистом своїх прав.

З урахуванням того, що позивач ОСОБА_2 є людиною похилого віку та страждає на серцеве захворювання, суд вважав, що він міг не усвідомлювати наявність порушення своїх прав до 2016 року, а саме до моменту, коли вирішення питання повернення земельної ділянки не було доручено іншим особам, а саме ОСОБА_6, на імя якої він надав довіреність, посвідчену 11.01.2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу (а.с.8).

З урахуванням викладеного суд вважав, що у даному випадку виключається можливість застосування строку позовної давності, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими.

Проте повністю з такими висновками погодитись не можна, так як вони не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, у звязку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судова колегія погоджується з висновками суду про наявність підстав для визнання недійсними договорів оренди землі, укладені між ОСОБА_2 та ТОВ "Чарівна нива", зареєстровані у Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП "Центр ДЗК" від 05.08.2011 року за №03045 на земельну ділянку розміром 2,2409 га та земельну ділянку розміром 2,1650 га., оскільки ОСОБА_2 не укладав такі договори та не уповноважував на це іншу особу, що відповідає положенням ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Разом з тим суд першої інстанції, правильно визначивши правові взаємовідносини сторін, безпідставно не застосував до даних правовідносин строк позовної давності.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановленням такого строку переслідується мета забезпечення відповідності української правової системи принципу правової визначеності (Principle of legal certainty).

Європейський Суд з прав людини постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

У справі № 6-2469цс16 ВСУ висловив правову позицію у якій зазначив, що Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше

Отже, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини повинні бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що позивач не мав можливості в установлені законом строки звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Так, зі змісту листа від 29.05.2012 року до директора ТОВ «Чарівна нива» та скарги до прокуратури Бершадського району, що зареєстрована в канцелярії прокуратури 23.07.2012 року вбачається, що позивач був обізнаний про договори оренди № 702 та 703 від 12.02.2009 року, знав яке його право порушене цими договорами та субєкта відповідальності за таке порушення.

Крім того, позивач з 2007 року є власником земельних ділянок, проте з того часу не цікавився станом свого майна. Знаючи про використання своїх земельних ділянок іншою особою, не звертався з вимогою повернення ділянок з чужого незаконного володіння, отримання орендної плати за таке користування або розірвати договору оренди з цих підстав.

При цьому відповідач не заперечує факту користування земельними ділянками позивача з вказаного в договорі часу, а також тієї обставини, що позивач фактично не отримував орендну плату за договором.

Враховуючи наведене судова колегія вважає, що порушення норм матеріального права, що допущено судом першої інстанції, є підставою згідно ст. 309 ЦПК України для скасування рішення і ухвалення апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівна нива» задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 27 березня 2017 року скасувати й ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівна нива» в особі директора ОСОБА_3, Бершадської районної державної адміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівна нива» 1212,65 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_7

Судді: (підпис) ОСОБА_8

(підпис) ОСОБА_9

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.