Справа № 168/336/17
Провадження № 2/168/126/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Назарука О.В.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 30 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 2000.00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання сплачувати кредит, відсотки за користування ним і повністю погасити заборгованість. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжного карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, який встановлений «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжного карткою». Відповідач свої зобовязання відповідно до умов договору не виконала, у звязку з чим станом на 31 березня 2017 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 11 474, 26 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом 296, 57 гривень; заборгованість по процентах за користування кредитом 7 355, 11 гривень; заборгованість за пенею та комісією 2 800,00 гривень, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) 522, 58 гривень. Зважаючи на зазначене просили стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 11 474, 26 гривень заборгованості за кредитним договором та судовий збір в розмірі 1600 гривень.

В судове засідання ПАТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направили, проте подали суду письмову заяву, у якій просять проводити розгляд справи за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримують із зазначених у заяві підстав, просять позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання на проголошення рішення не зявилися, подали письмові заяви, кожен зокрема, в яких просили завершувати розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Справа неодноразово відкладалась у звязку з поданням заперечень та витребуванням у позивача матеріалів, наданням терміну позивачу для отримання заперечень на позовну заяву та підготовки відповідей.

В процесі розгляду справи відповідач позов визнала частково, просила застосувати позовну давність по пені та штрафу (фіксованої частини та процентної складової), зменшити розмір неустойки до 100% розміру заборгованості за кредитом.

Заслухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до таких висновків.

Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і в установлений строк (термін).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом з пояснень відповідача ОСОБА_2 та матеріалів справи встановлено, що 30 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 2000.00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання сплачувати кредит, відсотки за користування ним і повністю погасити заборгованість. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі Умови), «Правилами користування платіжного карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, який встановлений «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжного карткою». (а.с. 5-30).

Із матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості встановлено, що загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 31 березня 2017 року становить 11 474, 26 гривень, в тому числі заборгованість за кредитом 296, 57 гривень; заборгованість по процентах за користування кредитом 7 355, 11 гривень; заборгованість за пенею та комісією 2 800,00 гривень, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) 522, 58 гривень (а.с. 4).

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 користувалась платіжною карткою, до серпня 2014 року здійснювала погашення заборгованості, однак з вересня 2014 року перестала вносити кошти на картковий рахунок. Дані обставини, на переконання суду, свідчать про те, що договір в частині надання кредитних коштів банком та отримання таких коштів відповідачем було виконано. Крім цього, дані обставини свідчать про те, що розмір відсотків за користування кредитом також визнавався відповідачем, при цьому судом враховується те, що в судовому засіданні зясовано, що жодних обєктивних причин, які перешкоджали б відповідачу дізнатися в установах банку про розмір відсотків за користування кредитом, які сплачувалися ОСОБА_2, не було і, відповідно не було жодних заперечень на таку відсоткову ставку.

Крім цього, відповідачем не наданого свого розрахунку сум заборгованості.

Вирішуючи клопотання про застосування строку позовної давності суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з вимогами частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з умов кредитного договору ОСОБА_2 зобовязалась здійснювати повернення кредиту щомісячно і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Враховуючи те, що умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Оскільки, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися ОСОБА_2 частинами кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 недотримувалась строку погашення кожного чергового платежу, а останній платіж нею був здійснений у вересні 2014 року, таким чином, відповідно до статті 257 ЦК України, загальний строк позовної давності завершувався у вересні 2017 року.

Витягом з реєстру накладної підтверджується, що ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» що позивач звернувся до суду із даним позовом 03 травня 2017 року (аркуш справи 37), позов надійшов до суду 18 травня 2017 року, що стверджується реєстрацією вхідної кореспонденції, а тому позивач звернувся із позовом в межах строку загальної позовної давності три роки.

Таким чином судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 було порушено вимоги статей 526, 530, 1054 ЦК України та умов вказаного Договору (в тій частині, які визнані відповідачем шляхом вчинення певних дій, спрямованих на погашення кредитної заборгованості) щодо погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом, а тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає до задоволення, зокрема щодо сум заборгованості за тілом кредиту 296, 57 гривень та заборгованості по процентах за користування кредитом 7 355, 11 гривень.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, сплата неустойки.

У пунктах 2.1.1.5.5 та 2.1.1.7.6 Умов (на які позивач посилається як на підставу своїх вимог), зазначено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом…, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, при порушенні строків платежів більше ніж на 30 днів, боржник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень та 5% від суми позову.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У позовній заяві Банк, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 не виконала зобовязання у строк встановлений договором кредиту, тому вона вважається такою, що прострочила виконання зобовязання за даним договором просив стягнути заборгованість за пенею та комісією в розмірі 2800 грн. та штраф в розмірі 500 грн., а також 5 % від суми позову, що становить 522, 58 грн.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що зазначено в правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, №6-2320цс16 від 22 березня 2017 року.

Відповідно до зазначених правових висновків, Умови, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення строку позовної давності.

Оскільки Умови та Правила банку не містять підпису відповідача, а тому не є належними та допустимими доказами того, що вони є частиною Договору, а тому відсутні підстави вважати, що саме їх мав на увазі відповідач підписуючи заяву, та, відповідно, взяла на себе зобовязання зі сплати неустойки, а також погоджувала збільшений строк позовної давності.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Таким чином, посилання позивача на збільшену позовну давність не заслуговують на увагу, а позовні вимоги про стягнення комісії та неустойки - пені і штрафів з підстав та у розмірі, зазначених у позові, не підлягають задоволенню.

Однак, як визначено статтями 526, 527, 546, 548, 550, 551 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз даних норм закону дає підстави для висновку про те, що чинним законодавством встановлено обовязок боржника на сплату неустойки та право кредитора на отримання неустойки, а також повноваження суду щодо зменшення розміру неустойки за наявності певних обставин.

Враховуючи ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 є пенсіонером, інших доходів окрім пенсії немає, а також бездіяльність банку протягом тривалого часу щодо повідомлення належним чином боржника про розмір боргу по тілу кредиту та розмір нарахованих відсотків (в тому числі розмір відсотків, які будуть нараховані, у випадку непогашення вже існуючої заборгованості), а також враховуючи принцип пропорційності, суд вважає, що достатнім розміром неустойки для захисту порушеного інтересу банку (зокрема в даному випадку) буде сума, яка рівна заборгованості по тілу кредиту, а саме в розмірі 296 грн. 57 коп.

Відповідно вимог статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем за подання позову сплачено судовий збір в сумі 1600 гривень, (а.с. 1), а тому, з врахуванням вимог статті 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1107,2 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 58, 60, 88, 197, 215, 293 ЦПК України, на підставі статей 207, 256, 261, 267, 526, 527, 530, 546, 548, 550-551, 611-612, 629, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (р/р 3111, , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 червня 2011 року в сумі 7948 (сім тисяч девятсот сорок вісім) гривень 25 (двадцять пять) копійок заборгованість за кредитом, з них: заборгованість по тілу кредиту 296, 57 гривень; заборгованість по процентах за користування кредитом 7 355, 11 гривень; неустойка 296,57 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1107 (одну тисячу сто сім) гривень 20 коп. судового збору.

Врешті позову відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_4