Справа № 381/2431/17 Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/4303/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 07.12.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним:

05 квітня 2017 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала від позивача грошові кошти в розмірі 44 000 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 192 840,00 грн., та зобов'язалася повернути позику частинами з кінцевим строком повернення до 05 липня 2017 року. В той же час в обумовлений строк відповідач грошові кошти не повернула, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь суму боргу в розмірі 1 192 840,00 грн., а також стягнути з відповідача 8000 грн. судового збору.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, особа, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та визнати договір позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 05 квітня 2017 року недійсним. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Зазначає, що між ним та ОСОБА_4 був укладений договір позики № 1, згідно умов якого остання отримала від нього грошові кошти у розмірі 24 150,00 доларів США, зобов'язалася повернути кошти до 28 квітня 2017 року, чого у встановлений строк зроблено нею не було.

Апелянт вказує, що договір позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 05 квітня 2017 року було укладено з метою уникнення можливості стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, який було укладено 29 березня 2017 року між ним та ОСОБА_4Крім того зазначає, що суд першої інстанції допустив порушення процесуального законодавства при відкритті провадження у справі, в той час як одночасно з цим повернув позов апелянта до ОСОБА_4 як непідсудний Фастівському міськрайонному суду Київської області. За таких умов вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Свої апеляційні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує недійсністю договору позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який, за думкою апелянта, було укладено виключно з метою уникнення повернення останньою боргу перед ним. В той же час належних та допустимих доказів на підтвердження такої своєї позиції до суду апелянт не надав. Зокрема, ним не було представлено будь-якого рішення суду, що вступило в силу, щодо визнання договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним. Не встановлена недійсність такого договору й положеннями законодавства України. Не може бути встановлена недійсність вказаного договору й апеляційним судом при вирішенні даної апеляційної скарги, оскільки таке питання не було предметом розгляду в суді першої інстанції, в той час як відповідно до положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та виключно в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції. Зважаючи на викладене, посилання апелянта на недійсність вищевказаного договору залишилися недоведеними та не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Оскільки суд не може прийняти посилань апелянта на недійсність договору між позивачем та відповідачем, при вирішенні справи слід брати до уваги умови вказаного договору, відповідно до якого позивач має право вимагати від відповідача повернення боргу в якості договірного зобов'язання, час виконання якого на день вирішення справи судом першої інстанції настав. Оскільки жодних підстав для відмови у задоволенні даного позову матеріали справи не містять, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції вирішив справи у відповідності до вимог закону та обставин справи. Окрім того, доводи апеляційної скарги в своїй більшості обґрунтовують невірне вирішення судом першої інстанції процесуальних питань у справі за позовом апелянта до ОСОБА_4, а не в даній справі. За таких умов апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Не обґрунтовують наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення й посилання апелянта на порушення судом першої інстанції процедури вирішення питання про відкриття провадження по справі. У відповідності до положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Хоча в порушення положень ст. 122 ЦПК України суд першої інстанції й вирішив питання про відкриття провадження у справі без направлення відповідних запитів та отримання відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача - фізичної особи, вказане порушення не потягнуло за собою невірність вирішення справи по суті спору, тим паче, що відповідно до матеріалів справи та представлених самим же апелянтом документів, відповідач дійсно зареєстрована в Фастівському районі Київської області, відтак дана справа підсудна Фастівському міськрайонному суду Київської області.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк