Справа № 524/7998/16-ц
Провадження №2/524/405/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 з вказаним позовом до ОСОБА_2

Позивач зазначав, що постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 травня 2016 року відповідача було визнано винним в скоєнні 09 лютого 2015 року дорожньо-транспортної пригоди, коли водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Кременчуці по вул. Красіна, в районі буд. 67, не дотримався безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не впевнився в безпеці свого маневру виконуючи обгін, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під перуванням водія ОСОБА_3, після чого, в ході некерованого переміщення автомобіль Mitsubishi Lancer здійснив наїзд на автомобілі НОМЕР_3 та Nissan Note д/н НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_1

Внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_5 отримав механічні пошкодження, в результаті чого, ОСОБА_1 були понесені матеріальні збитки, а саме продаж автомобіля за 100000 грн. та з врахуванням страхового відшкодування в сумі 50000 грн., в розмірі 103480,80 грн., крім того вартість експертного дослідження - 900 грн. та вартість евакуації автомобіля 350 грн.

Просив стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди 103480,80 грн., моральної шкоди 50 тис. грн., суму витрат, повязаних з оплатою послуг за проведення експертного дослідження - 900 грн., вартість евакуації автомобіля 350 грн., а також у повернення сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 22 листопада 2016 року було залучено позивачем ОСОБА_1, відповідачем ОСОБА_2, третьою особою - ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес». Ухвалою суду від 29 листопада 2016 року було залучено третьою особою - ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 та їх представники, третя особа ОСОБА_3, представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» у судове засідання не прибули, просили розглянути справу за їх відсутності, позов підтримали, про що надали письмову заяву.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 травня 2016 року, яка набрала законної сили, у справі про адміністративне правопорушення № 524/3006/16-п, № провадження 3/524/1131/16 за ст. 124 КУпАП, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, а провадження в справі закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч. 4 ст. 38 КпАП України.

У постанові судом встановлено, що 09 лютого 2015 року близько 20 год. 00 хв. в м. Кременчуці по вул. Красіна, в районі буд. 67, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 не дотримався безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку, не впевнився в безпеці свого маневру виконуючи обгін, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, після чого, в ході некерованого переміщення автомобіль Mitsubishi Lancer здійснив наїзд на автомобілі НОМЕР_3 та Nissan Note д/н НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_1

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. У постанові вказано про те, що ОСОБА_2 порушив п.п. 10.1, 12.1 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, обставини щодо місця дій та їх вчинення відповідачем ОСОБА_2, як водієм, за обставин вказаних у постанові суду від 25 травня 2016 року повторному доказуванню не підлягають.

Внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_5, яким позивач ОСОБА_1 керував на час ДТП на законних підставах, отримав механічні пошкодження, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля від 23 лютого 2016 року та протоколами огляду транспортного засобу від 18 лютого 2016 року за № 18, проведених та складених спеціалістом - автотоварознавцем ОСОБА_4 (а.с.а.с. 15-19).

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження за № 18, складеного спеціалістом - автотоварознавцем ОСОБА_4 23 лютого 2016 року, вартість відновлюваного ремонту Nissan Note становить 253480,80 грн. (а.с.а.с. 15-17).

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 01/5342/2016 від 25 березня 2016 року, позивачем був проданий автомобіль НОМЕР_5 після ДТП на запчастини ОСОБА_5 за 100000 грн.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при

вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.

У п. 5 цієї Постанови Пленуму встановлено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно п. 6 вказаної Постанови Пленуму особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Згідно п. 14 Постанови Пленуму при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Суд вважає, що на час ДТП позивач ОСОБА_1 на законних підставах керував автомобілем НОМЕР_5.

Відповідач ОСОБА_2 не подав суду належні і допустимі докази на спростування позову та відсутності його вини у вчиненні ДТП, заподіянні матеріальної шкоди позивачеві у вигляді механічних пошкоджень автомобіля Nissan Note, непереборної сили, умислу та/або грубої необережності в своїх діях під час ДТП, яка мала місце 09 лютого 2016 року.

На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що матеріальна шкода у вигляді механічного пошкодження автомобіля Nissan Note, належного позивачеві на час ДТП як власнику, була заподіяна позивачу з вини відповідача внаслідок його неправомірних дій, що полягали у порушенні правил дорожнього руху, котрі перебували у безпосередньому причинному звязку з наслідками ДТП заподіянням механічних пошкоджень автомобіля позивача.

Суд вважає, що за даних обставин обовязок відшкодувати завдану матеріальну шкоду повинен нести відповідач з вини якого відбулася дорожньо-транспортна пригода.

Також, суд вважає, що в результаті ДТП, за вчинення якої відповідача було притягнуто до кримінальної відповідальності, з вини відповідача, між неправомірними діями якого та наслідками ДТП є прямий причинний звязок, позивачеві також була заподіяна моральна шкода у вигляді моральних страждань внаслідок одержаних тілесних ушкоджень, тривалого перебування позивача на лікуванні, зміни способу та укладу його життєдіяльності щодо обмеження у вільному пересуванні, здійсненні самостійного обслуговування та догляду за собою.

Моральну шкоду суд оцінює в 5000 грн., як належну і допустиму грошову компенсацію моральних страждань позивача, і такий розмір моральної шкоди суд вважає справедливим та співмірним перенесеним позивачем фізичних та моральних страждань.

Суд критично оцінює доводи позивача в обґрунтування моральної шкоди, зокрема визначення розміру 50000 грн., враховуючи, що належні і допустимі докази щодо такого не було подано.

Суд приходить до висновку, що саме з вини відповідача ОСОБА_2 була заподіяна позивачеві ОСОБА_1 матеріальна шкода на суму 103480 грн. та моральна шкода, яка полягає, у тому, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач мав моральні страждання, порушення звичного порядку, укладу життєдіяльності, необхідності вирішення питання шляхом звернення до правоохоронних та судових органів, що потребувало додаткового часу. Суд погоджується з розміром моральної шкоди в 5000 грн., оскільки такий розмір є справедливим та співмірним як належна компенсація моральних страждань.

Тому, з відповідача на користь позивачанеобхідно стягнути у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 103480 грн., моральної шкоди 5000 грн., суму витрат, повязаних з оплатою послуг за проведення експертного дослідження - 900 грн., вартість евакуації автомобіля 350 грн., а також у повернення сплаченого судового збору в сумі 1929,21 грн.

Керуючись ст. ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1188 ЦК України, ст. ст. 14, 57 61, 208, 209, 212 215, 218, 223 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 103480 грн., моральної шкоди 5000 грн., суму витрат повязаних з оплатою послуг за проведення експертного дослідження - 900 грн., вартість евакуації автомобіля 350 грн., а також у повернення сплаченого судового збору в сумі 1929,21 грн.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в іншій частині вимог.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти діб з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Повне рішення виготовлено 19 травня 2017 року.

Суддя: