Справа № 604/274/17
Провадження № 2/604/172/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Підволочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Підволочиської селищної ради Тернопільської області про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі Позивач ) звернулася в суд із позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 7, с. Хмелиськ, Підволочиський район Тернопільської області, в порядку спадкування.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Позивач покликалася на те, що 26 грудня 2010 року помер її батько ОСОБА_4, а 21 вересня 2015 року її матір ОСОБА_5. Після їх смерті залишилося спадкове майно, - домоволодіння, яке розташоване за адресою: вул. Шевченка, 7, с. Хмелиськ, Підволочиський район Тернопільської області. Дане домоволодіння відноситься до категорії колгоспного двору, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок. До складу даного колгоспного двору станом на 1991 року входили: ОСОБА_4, - голова двору, та ОСОБА_5, - дружина. Позивач є спадкоємицею першої черги за законом, інші спадкоємці відповідачі по справі, - від спадкування відмовляються. При зверненні до приватного нотаріуса для оформлення спадщини позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, та розяснено, що оформити право власності та спадковий договір на житловий будинок між спадкоємцями укласти неможливо у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа, з огляду на вказане позивач була змушена звернутися до суду для захисту своїх невизнаних прав.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не зявилися.

Позивач подала заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача 3 та Відповідачі 1, 2 подали заяви в якій проти позову не заперечили.

Розглянувши позовну заяву, враховуючи заяви сторін, які просять справу вирішувати у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 січня 1992 року виконкомом ОСОБА_6 сільської ради народних депутатів, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в селі Хмелиськ по вулиці Шевченко за №7 належить колгоспному двору, що складається з 2-х членів, головою якого є ОСОБА_4. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому ОСОБА_6 народних депутатів №25 від 26 грудня 1991 року. Згідно реєстраційного напису, даний житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами зареєстровано в Тернопільському БТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, що складається з 2-х членів, записаний 30 січня 1992 року в реєстрову книгу № 2 стор. № 59 за реєстром № 175.

До складу даного колгоспного двору станом на 1991 року входили: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - голова двору, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина, ОСОБА_1 дочка ІНФОРМАЦІЯ_2, вибула з господарства 1991 року, що підтверджується довідкою №190 Архівного відділу Підволочиської районної державної адміністрації від 07 березня 2017 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р., який діяв на момент виникнення правовідносин (далі ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Пленум Верховного Суду України у п. а) ч. 6 постанови № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснює, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається з рівності часток всіх його членів.

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належало по 1/2 частці будинковолодіння по вул. Шевченко, 7 в с. Хмелиськ, Підволочиського району, Тернопільської області, як членам колгоспного двору.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ИД №111659, виданого 28 грудня 2010 року ОСОБА_6 сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, 26 грудня 2010 року помер ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ИД №191608, виданого 23 вересня 2015 року виконкомом ОСОБА_6 сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, 21 вересня 2015 року померла ОСОБА_5.

Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла його дружина ОСОБА_5

Позивач, донька ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що вбачається із свідоцтва про народження серії І-ИД №294169, виданого 28 грудня 1972 року, спадщину після смерті матері прийняла відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Відповідачі 1, 2 спадкувати вказаний житловий будинок не бажають, однак оформити спадковий договір не мають можливості по причині відсутності правовстановлюючого документу, що вбачається із розяснення приватного нотаріуса ОСОБА_7 №122/01-16 від 13 березня 2017 року та їх заяв, що поступили на адресу суду.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між спадкоємцями (Позивачем та Відповідачем 1, 2) досягнуто усної згоди щодо поділу спадкового майна, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовляється від своїх прав щодо претендування на житловий будинок (з числа спадкової маси). Така домовленість між сторонами була досягнута на час оформлення спадкових прав у нотаріуса, проте оформити її у письмовій формі, як це передбачено ст.ст. 364-367 ЦК України, не видалося можливим, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно, що спадкується.

Стаття 1267 ЦК України наділяє спадкоємців за законом правом змінити розмір частки у спадщині когось із них (ч.ч. 2, 3).

Отже, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, Позивач та Відповідач 1, 2 не можуть реалізувати свої права на спадкування.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 06 березня 2017 р., довідкою про технічний опис обєкта нерухомого майна №28 від 06 березня 2017 року, виданими БТІ Підволочиського району, власником житлового будинку за адресою вул. Шевченка, 7, в с.Хмелиськ Підволочиського району Тернопільської області значиться ОСОБА_4. Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, видано на підставі рішення виконкому ОСОБА_6 народних депутатів №25 від 26 грудня 1991 року.

З огляду на вказане Позивач через відсутність правовстановлюючого документу не може оформити спадкове майно на себе, що свідчить про порушення її прав, які підлягають судовому захисту.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 8, 10, 15, 30, 212-215, 221 ЦПК України, ст.ст. 328, 346, 392, 1218, 1223, 1269, 1236 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 7, с. Хмелиськ, Підволочиський район Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 21 вересня 2015 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Г.Б. Сидорак