Дата документу 11.12.2017
Справа № 501/1954/17
11 грудня 2017 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пушкарського Д.В.,
при секретарі Тимко М.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення грошових коштів, -
ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом в якому просив:
- а також стягнути з відповідача судові витрати (а.с.2-7,).
Представник позивача надав заяву в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.60).
Представник відповідача в судове засідання не зявився повторно, був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи (а.с.48) про причини неявки суду не сповістив, заперечень проти позову не надав, та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.
Відповідно до положень ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26.08.2014 року державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було проведено електронні торги щодо реалізації рухомого майна автомобіля марки Audi, модель Q7, тип легковий універсал, 2007 р. випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузова, рама) №WA1BV74L87D053369, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВНС035817, видане РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 25.05.2007 р. За результатами електронних торгів було складено протокол №2246 від 26.08.2014 р., яким визнано переможцем позивача (а.с.9-10).
12.09.2014 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області складено акт, в якому зазначено, що позивач є переможцем електронних торгів і придбав зазначене рухоме майно вищевказаний автомобіль (а.с.11).
22.09.2014 р. державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області складено акт, яким встановлено, що виходом державного виконавця за адресами боржника ОСОБА_2 АДРЕСА_1; м. Іллічівськ, смт. Олександрівка, вул. Виноградна, 18, ні боржника, який відповідав за зберігання Товару, ні самого Товару не виявлено. Окрім цього, відповідачем було повідомлено позивача, що відповідальному зберігачу (боржнику) була направлена Вимога щодо передання товару за вих. №03-9813 від 12.09.2014 р.
Позивач письмово вимагав видати йому придбаний товар, на що отримав відповідь у формі листа ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області №03-9971 від 23.09.2014 р., у якому зазначалося, що придбаний товар не може бути передано.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.10.2015 року (а.с.14-21), яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.07.2017 року (а.с.22-27), зазначений позов було задоволено в повному обсязі (справа № 501/2461/15-ц).

Зазначеним судовим рішенням у справі встановлено, що відповідач порушив права позивача, як споживача, оскільки не передав йому проданий товар. Судом було також застосовано, зокрема, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок ціни позову у справі № 501/2461/15-ц, було складено станом на 14 травня 2015 року (інфляційні втрати по квітень 2015 року включно).

Позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п.1 Розділу 1 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 №656/5 (далі Порядок), що був чинний станом на 12.09.2014 року, електронні торги - прилюдні торги, що здійснюються в електронній формі в Системі.

Відповідно до п.4 Розділу 8 Порядку, Після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець протягом пяти робочих днів складає акт про проведені електронні торги або акт про реалізацію предмета іпотеки і затверджує його у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Відповідно до п.8 Розділу 8 Порядку, акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством.

Згідно з п.9 Розділу 8 Порядку, у разі придбання рухомого майна акт про проведені електронні торги є підставою для отримання майна у зберігача. Цей акт підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно.

Отже, фактично даний Акт державного виконавця про проведені електронні торги є договором купівлі-продажу товару.

Відповідно до ч.4 ст.656 Цивільного кодексу України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до ч.1 ст.662 ЦК України, Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України, Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з ч.1 ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч.3 ст.693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України, За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вищевказаного, передання товару основна умова, на виконання якої розраховував Покупець. Однак, незважаючи на придбання товару, повну його оплату, такий товар ним фактично не отриманий, хоча з моменту його покупки пройшло більше, ніж півроку. Отже, Покупець значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні Договору, а саме на своєчасне отримання придбаного автомобіля (Товару) та можливість ним користуватися.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з тим, що у справі №501/2461/15-ц судом було встановлено, що права Позивача порушені, стягнуто грошові кошти, які він сплатив у вигляді попередньої оплати за товар, а також стягнуто інфляційні втрати і 3 проценти річних від простроченої суми станом на подачу позову у травні 2015 року, Позивач має право на отримання відповідної компенсації (інфляційних втрат і 3 процентів річних), починаючи з 15.05.2015 року (інфляційні втрати починаючи з 1 травня 2015 року) по день подачі позову, оскільки відповідач до того моменту не сплатив позивачу належну суму грошових коштів.

Відповідно до розрахунку ціни позову, що додано позивачем до позовної заяви, розмір інфляційних втрат складає 68818,15 грн, 3 проценти річних - 19556,55 грн. Відповідач поти розрахунку не заперечує.

Відповідач також визнає, що не сплатив позивачу грошові кошти згідно судового рішення від 16.10.2015 року, зазначив, що оскаржує зазначене судове рішення у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Крім поданих сторонами доказів, суд також враховує, що відповідно до ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідач у справі №501/2461/15-ц (відділ Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області) і відповідач у справі, що розглядається судом (Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області) є однією і тою ж юридичною особою, що підтверджується, зокрема, одним і тим самим ідентифікаційним кодом юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 34944246, і визнається сторонами у справі.

Виконання судового рішення у справі № 501/2461/15-ц у справі зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2017 року, однак це не є перешкодою у застосуванні ч. 33 ст. 61 ЦПК України з наступних підстав.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, однієї з засад судочинства в Україні є обовязковість судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, ЦПК України розрізняє такі правові наслідки набрання чинності судовим рішенням, як його обовязковість і необхідність виконання.

В свою чергу, стаття 328 ЦПК України передбачає лише можливість зупинення виконання судового рішення, що і було зроблено судом касаційної інстанції. Однак правових підстав для зупинення обовязковості судового рішення ЦПК України не містить. Тому зупинення виконання судового рішення не може обмежувати обовязковість судового рішення. Так само ЦПК України не передбачено, що зупинення виконання судового рішення під час його перегляду судом касаційної інстанції позбавляє відповідне судове рішення законної сили.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у, зокрема, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно позовної заяви, позивач оцінив спричинену йому моральну шкоду у розмірі 10% від суми грошових коштів, які він сплатив відповідачу у 2014 році, а саме 27861 грн.

Моральні страждання позивача полягали в тому, що він, сплативши грошові кошти державному органу мав виправдані сподівання, що отримає відповідний товар, який він збирався використовувати як особистий автомобіль. Натомість, він не отримав автомобіль, і одночасно з цим втратив власні кошти. На той день оплати Відповідачеві грошових коштів (06.09.2014 р.) курс гривні до долару США становив 12,82 грн. за 1 долар США, тобто Позивач сплатив Відповідачеві еквівалент 21732 доларів США. За ці кошти він міг придбати інший подібний автомобіль у іншого покупця. Однак відповідач не передав позивачеві товар і не повернув грошові кошти по день подачі позову, а з кожним днем курс долару США зростав. Позивач розумів, що з кожним днем сума еквіваленту зменшується, і він не зможе купити подібний автомобіль, навіть якщо відповідач поверне грошові кошти.

Станом на 12 вересня 2017 року (день написання позову), курс гривні до долару США становив 26,01 грн. за 1 долар США, тобто у разі повернення Відповідачем Позивачеві суми заборгованості, сума буде становити еквівалент лише 10711 доларів США, тобто в два рази меншу суму. Відшкодування інфляційних втрат не покривають різниці, оскільки курс долару США зріс значно більше, ніж офіційний рівень інфляції.

Відповідно до поданих позивачем доказів, зокрема відомостей з мережі Інтернет, вартість аналогічного автомобіля марки Audi, модель Q7, тип легковий універсал, 2007 року випуску, на момент розгляду справи становить у середньому 18-20 тисяч доларів США.

Таким чином, суд визнає обґрунтованим твердження Позивача, що той не зможе придбати такий автомобіль, навіть отримавши всі кошти, що йому винен відповідач.

Таким чином, визначений позивачем розмір моральних страждань суд вважає обґрунтованим та співрозмірним з порушеним відповідачем правом.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у повному обсягу.

При відшкодуванні судових витрат суд бере до уваги надані з позовною заявою, а також у судовому засіданні 11.12.2017 року докази (а.с.50,51,52,56-5)та положення ст.ст.79, 84, 85, 88 ЦПК України, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік».

Керуючись ст..ст.213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 68818,15 гривень, три проценти річних у розмірі 19556,55 гривень, та моральну шкоду у розмірі 27861,00 гривень.

Стягнути з Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 12000,00 грн. понесених судових витрат на правову допомогу, 1600,00 гривень судових витрат, повязаних з явкою до суду, 1162,36 гривень сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя