АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Яремка В.В.

секретар Герман Я.І.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ПАТ «ДельтаБанк» в липні 2013 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 642-100/ФКВ-08 від 03 квітня 2008 року, на виконання якого останній отримав кредит у сумі 182 750,00 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 12,6 % річних, строком користування з 03 квітня 2008 року до 02 квітня 2033 року.

Вказував на те, що в забезпечення виконання кредитного договору між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3, 03 квітня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 договір поруки №642-100/Zфпор-08, який передбачає відповідальність поручителя перед банком за непогашення боргу ОСОБА_3.

Станом на 17 червня 2013 року заборгованість по укладеному договору № 642-100/ФКВ-08 від 03 квітня 2008 року становить 2 156 490,40 грн., що складається з

_______________________________________________________________________________________

Справа №727/6271/13 Провадження № 22-ц/794/1035/17 Головуючий у 1-й інстанції Слободян Г.М.

Категорія: 27 Доповідач Литвинюк І.М.

заборгованості за кредитом у розмірі 1 421 767,98 грн., по оплаті відсотків у розмірі 639 291,89 грн., заборгованості по комісії за ведення кредиту - 95 430,53 грн.

Просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 156 490,40 грн. та судові витрати, пов'язані із сплатою судового збору в розмірі 3 441 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на ті самі обставини, що і в позовній заяві, зазначаючи також про те, що суд дійшов помилкового висновку про пропуск строку позовної давності.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 03 квітня 2006 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 642-100/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 182 750,00 доларів США з розрахунку 12,6 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 03 квітня 2008 року по 02 квітня 2033 року.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку».

Так, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 642-100/ФКВ-08 від 03 квітня 2008 року.

Згідно з п.п.2.4., 2.5. Договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менш як 609,17 дол. США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Повернення кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на позичковий рахунок Позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку.

За вимогами п.п. 1.5., 2.6., 2.7 Договору проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 число (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника.

Відповідно до п. 6.2 Договору банк має право вимагати повного виконання кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником та/або його поручителями умов цього Договору та договорів, укладених у забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за цим Договором, а Позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати надіслання банку відповідної вимоги повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим Договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у випадках, передбачених пп. а - ж, в тому числі і в випадку порушення Позичальником строків платежів, що встановлені Договором.

Виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки №642-100/Zфпор-08 від 03 квітня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 642-100/ФКВ-08 від 03 квітня 2008 року. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов'язань за Договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність, а Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник.

Також встановлено, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що повідомлявся шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконуються, у зв'язку з чим, станом на 17 червня 2013 року, заборгованість по укладеному договору № 642-100/ФКВ-08 від 03 квітня 2008 року становить 2 156 490,40 грн., що складається з заборгованості по оплаті тіла кредиту у розмірі 1 421 767,98 грн., заборгованості по оплаті відсотків у розмірі 639 291,89 грн., заборгованості по комісії за ведення кредиту в розмірі 95 430,53 грн.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1ст. 212 ЦПК України).

За змістом ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Оформлюючи відступлення права вимоги (ст.ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), сторони не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку боржника є повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

Відповідно до загального порядку заміни кредитора у зобов'язанні, визначеного ч. 2 ст.516, ч. 2 ст.517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідачами не надані докази виконання боржником свого обов'язку як первісному, так і наступному кредиторам.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст.530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу(ч. 2ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст.611, ч. ч. 2-4 ст.612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що з врахуванням передбаченого законом трирічного строку позовної давності, позовна давність сплила, оскільки 20 січня 2009 року у кредитора виникло право на звернення до суду та почався перебіг трирічного строку позовної давності, проте банк звернувся до сулу з позовом тільки 09 липня 2013 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції і зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили, що позичальник зобов'язаний повернути кредит частинами в терміни, встановлені у п.п. 2.4., 2.7. - в строк по 20-те число кожного місяця. Дата повернення кредиту - 02 квітня 2033 року.

Таким чином, згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та у строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що після 20 січня 2009 року відповідачами здійснювались платежі за кредитним договором, на що звертає увагу відповідач у клопотанні про застосування строку позовної давності (а.с. 35 т.ІІ).

З позовом до суду ПАТ «Дельта Банк» звернулося 09 липня 2013 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовна давність підлягає застосуванню за заявою, не до всієї позовної вимоги, а лише до її частини, що не охоплена трирічним терміном.

Згідно положень ст.ст. 553,554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

За замістом ч. 1ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 4ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Оскільки позивач суму заборгованості просив стягнути у гривнях, сума, що підлягає стягненню, розраховується за курсом НБУ на час здійснення розрахунку для пред'явлення позову.

Так, вимогу до поручителя про повернення заборгованості шляхом пред'явлення позову було заявлено позивачем лише 07 липня 2013 року, тому поручитель відповідає за заборгованість, що не була прострочена станом на 01 січня 2013 року.

З огляду на викладене, з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» слід стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором 642-100/ФКВ-08 від 03 квітня 2008 року в сумі 1 188 051,38 грн.

Крім того, з боржника ОСОБА_3 підлягає стягненню решта заборгованості в межах позовної давності, а саме заборгованість за тілом кредиту в сумі 146 072,87 грн. та 346 940,32 грн. - заборгованість за відсотками, а разом 493 013,19 грн.

При цьому, колегія суддів не може погодитись з позовними вимогами в частині стягнення з відповідачів комісії з таких підстав.

Положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як вбачається зі змісту Договору (п.п. 1.7, 2.10) щомісячна комісія за управління кредитом складає 0,15% від суми кредиту, її нарахування здійснюється щомісячно у валюті кредиту або у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на день нарахування.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Установлюючи в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк повинен зазначити, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому нарахування банком комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, є незаконним.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

На підставі викладеного, колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 376 ЦПК України, вважає за необхідне апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати на ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Загальна сума сплаченого банком судового збору становить 7 226,10 грн. (3 441 грн. за подачу позовної заяви, 3 785,10 грн. за подачу апеляційної скарги).

Враховуючи, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, у відшкодування цих витрат слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3 478,04 грн., а з ОСОБА_4 - 1 901,12 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором 642-100/ФКВ-08 від 03 квітня 2008 року в сумі 1 188 051 гривень 38 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором 642-100/ФКВ-08 від 03 квітня 2008 року в сумі 146 072 гривень 87 копійок - за тілом кредиту, 346 940 гривень 32 копійки - заборгованість за відсотками, а разом 493 013 гривень 19 копійок.

У відшкодування витрат по сплаті судового збору стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3 478 гривень 04 копійки, з ОСОБА_4 - 1 901 гривня 12 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 03 січня 2018 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К.Височанська

В.В.Яремко