Справа № 545/527/17
Провадження № 2/545/606/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області

в складі головуючого судді Цибізової С.А.,

при секретарі Розсоха Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №PLAWF903301240 від 09.09.2013 року в сумі 44 303,36 грн., посилаючись при цьому на те, що отримавши кредит в сумі 20 079,54 грн. відповідач належним чином покладені обовязки, згідно кредитного договору щодо своєчасної сплати суми заборгованості не виконує і в добровільному порядку відмовляється сплачувати виниклу заборгованість, в звязку з чим, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши клопотання про розгляд даної справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки та їх поважність, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та за наявних у справі матеріалів відповідно до положень статей 224-233 ЦПК України.

Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Статтею 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір №PLAWF903301240 від 09.09.2013 року в сумі 44 303,36 грн., згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 079,54 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також витрати згідно Умов.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статтей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами..

Позивач свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Згідно укладеного договору №PLAWF903301240 від 09.09.2013 року, банк видав відповідачу кредит на строк 37 місяці з 09.09.2013 року по 08.10.2016 року з виплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,12% річних на суму залишку заборгованості по кредиту; єдиноразовою винагороди за надання фінансового інструменту у сумі 0,00 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди та інше відповідно до заяви та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка).

Погашення заборгованості здійснюється щомісяця у сумі 543,74 грн.; період сплати з «21» по «25» число кожного місяця.

Згідно п.14 договору №PLAWF903301240 від 09.09.2013 року передбачено, що при порушенні позичальникомзобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожний день прострочки та складає 0,15% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідачу станом на 25.11.2016 року нараховано заборгованість 44 303,36 грн., яка складається з 18 397,95 грн. заборгованість за кредитом; 11,96 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 23 307,58 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором; а також штрафи відповідно до п.2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2 085,87 грн. штраф (процента складова).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно положень ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Не виконуючи належним чином зобовязання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Крім того, суд звертає увагу, що за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що умовами договору передбачено одночасне стягнення декількох видів неустойки - штрафів та пені за порушення кредитних зобовязань, суми штрафів до стягнення з відповідача не підлягають.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 21.10.2015 року по справі №6-2003цс15 .

Суд вважає, що пеня є більш дієвою мірою впливу на боржника та к як обчислюється в відсотках від суми несвоєчасного виконання зобовязання та за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання своїх зобовязань.

Таким чином у стягненні з відповідача штрафів у розмірі 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 085,87 грн. - штраф (процентна складова) слід відмовити.

Окрім того, частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

З урахуванням ст.551 ЦК України, та правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-100 цс 14, розмір пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, слід зменшити до розміру збитків, а саме 18 409,91 грн. (тобто 18 397,95 + 11,96 = 18 409,91).

Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача складає 36 819,82 грн. (18 397,95+11,96+18 409,91).

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог, згідно ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 59-61, 79, 88, 208 218, 224-226, 292 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №PLAWF903301240 від 09.09.2013 року в сумі 36 819,82 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 1 329,76 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_2