Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/673/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Трагнюк В.Р., при секретарі Конар В.М., з участю позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивачів ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного особою яка не усвідомлювала значення своїх дій, третя особа: приватний нотаріус Виноградівського нотаріального округу ОСОБА_7,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного особою яка не усвідомлювала значення своїх дій, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_8.

Позов обґрунтовує тим, що 10.03.2016 року помер ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у якого близькими родичами були тільки його діти ОСОБА_10 (26.04.2013 року померла, свідоцтво про смерть серія І-ФМ№155007) та ОСОБА_9 (помер 08.01.2002 року, свідоцтво про смерть І-ФМ№102377).

Позивач ОСОБА_1 є внучкою померлого ОСОБА_9 за батьком ОСОБА_9, який 08.01.2002 року помер. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є внуками ОСОБА_9 за матірю ОСОБА_10, яка 26.04.2013 року померла.

24.12.2015 року між відповідачем ОСОБА_6 та ОСОБА_9 був укладений договір довічного утримання, згідно якого власник будинку №37 по вул. Гагаріна в м.Вингоградів став відповідач ОСОБА_6 Останній зобов»язався доглядати за ОСОБА_9 до його смерті.

Позивачі стверджують, що їхній дід ОСОБА_9 був психічно хворою людиною, не міг усвідомлювати значення своїх дій, або керуватися ними, в момент підписання договору довічного утримання. Тому просять визнати договір довічного утримання (догляду)укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 Ю.Ю.24.12.2015 року недійсним з моменту його вчинення

У судовому засіданні позивачі та їх представник заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі. Надали суду пояснення аналогічні викладеним в позові.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали і просили відмовити у їх задоволенні. Також відповідач пояснив, що він з часу укладення договору здійснював постійний догляд за ОСОБА_9, а позивачі такого догляду не здійснювали. Вважає, що підстав для визнання договору, укладеного між ним та ОСОБА_9, недійсним немає.

Також відповідач під присягою та будучи попередженим про кримінальну відповідальність у судовому засіданні ствердив, що укладання договору довічного утримання було волевиявленням ОСОБА_9 Він повністю усвідомлював та бажав настання наслідків при його укладення. ОСОБА_9 потребував допомоги та догляду, що відповідач із своєю дружиною йому і забезпечили.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що безпосередньо перед укладанням спірного договору вона спілкувалась з ОСОБА_9 Останній був повністю свідомий у своїх намірах укласти договір довічного утримання з її довірителем.

Також з поданим запереченням відповідач та його представник просять відмовити у задоволенні позову, оскільки спірний договір підписувався за волевиявленням, бажанням ОСОБА_9, який особисто відповідачу запропонував укласти цей договір. Відчужувач будинку ОСОБА_9 спілкувався з нотаріусом не один раз, був дієздатним, все розумів та усвідомлював свої дії, розумів який укладав договір і бажав його укладення.

До укладення договору довічного утримання відповідач разом з дружиною розпочали ще в жовтні місяці ремонт в будинку, так як в будинку тривалий час не було ремонту, будинок був запущений, і вони зрозуміли, що ОСОБА_11 ніхто не турбується, він нікому не потрібний. Коли проводились ремонти, то вони з дружиною цілими днями були з ОСОБА_11 Дружина готувала їсти, прала, прибирала, але на вечір їхали додому. Після завершення ремонтів та укладення договору довічного утримання вони з дружиною переїхали жити в будинок.

10 березня 2016 року ОСОБА_9 помер. Причина смерті: хронічна серцево-судинна недостатність ІІІ ст., кардіосклероз атеросклеротичний, ІХС.

Твердження позивачів не є підставою для визнання договору недійсним. Вони зі своїм дідусем тривалий час не спілкувались, про нього не піклувались, до нього не приходили і лише зявились на його похороні.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_7 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала і пояснила, що при посвідченні нею договору довічного утримання між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, нею були дотримані усі вимоги діючого законодавства і підстав для визнання договору недійсним немає.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що її рідна сестра ОСОБА_13 була одружена з сином ОСОБА_14 Бачилась на ринку з ОСОБА_9 два рази, питав за внучку Женьку, хотів з нею зустрітись, питав про телефон, однак свідок не мала номеру телефону внучки, також питав де вона є, працює. Свідок йому повідомила, що Женька проживає в Хустському районі, працює, має дитину. Крім того ОСОБА_9 пояснив, що хоче вирішити з приводу будинку. Вона передала сестрі, а що далі було вона не знає.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що про смерть ОСОБА_9 дізналися від племінниці ОСОБА_5 Вона також повідомила, що не вірить щоб ОСОБА_9 передав будинок чужим людям, бо він завжди боявся за свій будинок. У червні ОСОБА_9 приходив до них за порадою, він виходив собі субсидію і питав маму свідка, що підписував якісь докумети чи не можуть зробити щось з будинком. Він допомоги не потребував, у червні ще їздив на мотоциклі. Після свідок бачила його на базарі у жовтні та після нового року, казав, що все добре. Був адекватний у розмові.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_1. Дідусь померлий при житті шукав сестру ОСОБА_1, приходив ОСОБА_16 і сказав, що він друг дідуся, останній шукає Женю. Вона повідомила, що Женя проживає в Хустському районі там і працює. Сам ОСОБА_9 не приходив, його бачила чотири роки тому.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_9 працював. Після часто бачилися був у нього вдома. Знає що ОСОБА_9 шукав свою онуку Женю, свідок дав йому її номер телефону. ОСОБА_9 їздив у Хуст, але казав, що онуку не знайшов, та він буде шукати інших внуків, які живуть в Виноградові. Мав важкий характер міг і не вітатись, але його проходило. Бачив, що ОСОБА_9 їздив на мопеді, варив собі їсти. Додому до останнього приходив 3-4 місяців до смерті, приносив йому субсидії. До смерті бачив ОСОБА_9 за 1,5 тижня, не хотів з ним говорити, руку при вітанні не дав.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що є дружиною відповідача ОСОБА_6 Познайомилася з ОСОБА_9 коли збирали в нього виноград. Потім ОСОБА_9 запропонував їм чи не хотіли б вони з ним жити, доглядати за ним, а він в свою чергу залишить їм будинок. Потім він сказав що порадиться з спеціалістом, після вони ходили до нотаріуса де склали такий договір. Неадекватних проявів за ним не помічала, їли разом з ним, інколи він казав, що йому приготувати, робила прибирання. Обов»язки обумовлені в договорі виконували в повному обсязі: сплачували послуги, купляли одяг, продукти. Коли питала за його родину він це обговорювати не хотів, навіть інколи зявлялися сльози. Робили у всьому будинку ремонт. Купляла йому газети, обговорювали про політику. Останній навіть радив в якому банку сплачувати послуги. Вона з чоловіком купляла йому слуховий апарат. Коли ОСОБА_9 помер, свідок не знала як повідомити родичів та повідомила сусідів щоб ті повідомили родичів. Перед похороном прийшли родичі, від чоловіка просили показати документи. Документи їм не надали так-як не знали, що вони родичі, тоді останні повідомили, що в такому разі вони їх виселять.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що раніше колись там жив ОСОБА_5, у них був свій вхід в будинок, разом вони ніколи з ОСОБА_9 за одним столом не сиділи. ОСОБА_9 ремотував, флекси, двигуни. ОСОБА_9 приходив до нього та повідомляв, що хоче продати виноград, але немає клієнтів, вино робити вже не може. Свідок питав ОСОБА_19 чи потрібен тому виноград, той сказав що потрібен. На другий день, зв»язався з зятем ОСОБА_19 ОСОБА_6, який пішов зірвати виноград. Після того ОСОБА_9 його питав про ОСОБА_6 Він йому говорив одразу не переписував хату, нехай поживуть півроку, а він до них придивиться. Через два тижні бачив ОСОБА_9, який сказав, що дуже задоволений, такі люди могли прийти жити до нього хоч 10 років тому назад. Свідок добре знав ОСОБА_9, характеризував його як принципового, якщо він бачив що хтось хоче його обманути тоді дуже ображався, а так він був адекватною людиною.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_9 знав з 1992 року, часто спілкувалися, не знав, щоб останній хворів психічними хворобами. Років два або три жила там його дочка, там були крики скандали, а потім десь пропали. ОСОБА_9 казав, що знайшов молодих людей які взяли на себе таку ношу, все оформили в нотаріуса. Свідок знав ОСОБА_9 як адекватну людину, він йому допомагав неодноразово як у лікарні так і в дома, лікував його як уролог. Купляв йому ліки за свої гроші.

Свідок ОСОБА_6 показав, що відповідач ОСОБА_6 його син. ОСОБА_9 знав з вересня 2015 року, психологічний стан людини був нормальний, люди до нього приносили ремонтувати мотори. Він спілкувався з ОСОБА_9, останній казав, що в нього є внучка, яка живе у Хусті. Він до неї їхати не хотів, казав якщо вона до нього не їде то і він до неї теж їхати не буде. ОСОБА_21 за столом казав, що більше 10 років так не сидів та не обідав з сім»єю. На восьме березня ОСОБА_9 купив квіти його дружині та невістці. Коли ОСОБА_9 помер сусід ОСОБА_22 сказав «давайте передзвонимо родичам», він погодився. На похорони прийшла внучка вона ще говорила, що якби дід прийшов вона б йому двері не відкрила. Діти його доглядали, поховали.

Заслухавши сторони, покази свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.ст. 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утримання та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, а договір довічного утримання, за яким передається нерухоме майно - підлягає також державній реєстрації.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду:

1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини;

2) на вимогу набувача.

Як встановлено у судовому засіданні 24.12.2015 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 був укладений договір довічного утримання (т. 1 а.с.104-105). Згідно цього договору власником будинку №37 по вул. Гагаріна в м.Вингоградів став відповідач ОСОБА_6, останній в свою чергу зобов»язався доглядати за ОСОБА_9 до його смерті. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу 24.12.2015 року за реєстровим №1334.

Суд не приймає до уваги доводи позивачів стосовно того, що ОСОБА_9 не усвідомлював значення свої дій, не міг керувати ними, як наслідок такий договір є недійсним, оскільки такі твердження спростовується показаннями свідків, висновком

посмертної судово-психіатричної експертизи (т. 2 а.п.96-104).

Крім цього, нотаріусом при вчиненні нотаріальної дії - посвідченні спірного були дотримані вимоги підпункту 7.2 пункту 7 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року.

У відповідності з вимогами пункту 7.2 зазначеного вище порядку, договори довічного утримання (догляду) посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів відчуження.

П.7.2передбачає, що договори довічного утримання (догляду) посвідчуються

нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів відчуження.

Суд не приймає до уваги доводи позивачів про те, що спірний договір довічного утримання повинен бути визнаний недійсним через те, що при укладенні цього договору були порушені вимоги ч.1 ст.225 ЦК України, яка передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

До такого висновку суд приходить виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює у відповідності із законом за власною волею, незалежно від волі іншних осіб.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст.319 КПК України власник володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти відносно свого майна будь-які дії, які не протиречать закону.

Пунктами 4.6 та 4.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що при посвідченні нотаріусом правочинів щодо відчуження майна від імені особи, у якої немає чоловіка або дружини (неодружена /неодружений, удова/удівець), відчужувач подає відповідну заяву, у якій також зазначається, що майно, яке є предметом цього правочину, не є спільною сумісною власністю. Нотаріус доводить зміст такої заяви до відома другого учасника правочину та зазначає про це в його тексті. Така заява повинна виходити особисто від відчужувача, а в разі вчинення правочину через представника - від представника, якщо відчужувач надав йому право при оформленні правочину подавати від його імені заяву про належність йому (відчужувачу) майна на праві особистої приватної власності.

В судовому засіданні встановлено, що згідно висновку судово психіатричного експерта №29 від 14.02.2017 року ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент укладення ним договору довічного утримання 24.12.2015 року міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.96-104).

Таким чином, аналізуючи норми діючого законодавства та досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстав для визнання спірного договору довічного утримання недійсним з моменту укладення, оскільки судом не встановлені в судовому засіданні обставини на які позивачі посилаються як на підставу заявлених вимог, такі вимоги є недоведеними та безпідставними, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача понесені позивачами судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного особою яка не усвідомлювала значення своїх дій, третя особа: приватний нотаріус Виноградівського нотаріального округу ОСОБА_7.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_23