Справа № 175/413/17
Провадження № 2/175/153/17
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2017 pоку Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Воздвиженського О.Л.,

за участю секретаря Перепелиці Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» в особі Мостобудівного загону № 12 Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди. Просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (, 010333, м. Київ, вул. Панківська, буд. 5) в особі Мостобудівного загону № 12 Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (, місто Дніпро, вул. Молодогвардійська, буд. 5) на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.02.2013 року по 31.12.2014 року у сумі 48 371,36 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 02.01.2016 року по 07.02.2017 року, яка на 07.02.2017 року складає 33 813,78 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач вказав на те, що ОСОБА_1 працював з 23 лютого 2006 року по 01 січня 2016 року на посаді водія автотранспортних засобів 1 класу, але при звільненні відповідач нарахував, але не сплатив ОСОБА_1 заробітну плату, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача надав письмову заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, а в частині стягнення моральної шкоди не визнає у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини є трудовими правовідносинами та регулюються нормами трудового законодавства ст. 94, 95, 115, 116, 117, 231-233 КЗпП України; Законом України «Про оплату праці»; п. 3 розділу 2, п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року; постанови ПВС України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»; п. 20 Постанови ПВС України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», відповідно до яких при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у ПАТ «Мостобуд» в особі Мостобудівного загону №12 Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» з 23 лютого 2006 року по 01 січня 2016 року на посаді водія автотранспортних засобів 1 класу, що підтверджується копією довідки, виданої за місцем роботи від 17.11.2016 року та копією трудової книжки.

В період роботи та після звільнення ОСОБА_1 відповідач нарахував, але не сплатив позивачу заробітну плату. На момент звільнення ОСОБА_1 відповідач заборгованість по заробітній платі не сплатив, заборгованість станом на 31.12.2014 року складає 48 371,36 грн., що підтверджується довідкою від 02.02.2016 року, виданою ОСОБА_1 після звільнення з роботи.

Згідно п. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно довідки розрахункового листа №13 від 30.03.2017 року наданої представником ПАТ «Мостобуд» в особі «Містобудівельного загону №12» розмір заборгованості за підприємством по виплаті ОСОБА_1 заробітної плати складає 48 371,36 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 233 КЗпП України, передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша); у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (частина друга).

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму № 13 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Положеннями п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, встановлено, що у всіх інших випадках, не пов'язаних з обчисленням середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки, збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки.

У відповідності до п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених у цьому пункті виплат, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що заборгованість по виплаті заробітної плати на день винесення рішення складає 48 371,36 грн. Крім того, представник відповідача визнав позовні вимоги у частині стягнення заборгованості по заробітній платі, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки відповідач порушив трудові права ОСОБА_1, що призвело до його моральних душевних страждань та переживань.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід Держави повинно бути стягнено судовий збір у розмірі 640,00 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 47, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 10, 15, 57-60, 81, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» в особі Мостобудівного загону № 12 Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (, 010333, м. Київ, вул. Панківська, буд. 5) в особі Мостобудівного загону № 12 Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (, місто Дніпро, вул. Молодогвардійська, буд. 5) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1) нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.02.2013 року по 31.12.2014 року у сумі 48 371,36 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 02.01.2016 року по 07.02.2017 року, яка на 07.02.2017 року складає 33 813,78 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (, 010333, м. Київ, вул. Панківська, буд. 5) в особі Мостобудівного загону № 12 Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (, місто Дніпро, вул. Молодогвардійська, буд. 5) на користь Держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Л. Воздвиженський