АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний №759/4552/17-ц Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

cуддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 і просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. щомісячно.

Послалась на те, що від шлюбу з відповідачем має доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на утриманні матері. Зазначала, що відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини та не приймає участі в її вихованні.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з 23.03.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що його донька проживає разом з ним та позивачкою в одній квартирі, перебуває на утриманні відповідача, а тому підстави для стягнення аліментів - відсутні.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи, викладені в ній.

Позивач в судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів відхилено з підстав відсутності поважних причин неявки сторони позивача в судове засідання.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу у межах заявлених доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.05.1996 року /а.с. 4/

Від шлюбу мають двох дітей: повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів виходив з того, що батько не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини та має змогу сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн. щомісячно.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається з ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючи щомісячний розмір аліментів в 5000 грн. суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має об'єктивну можливість сплачувати аліменти у зазначеному вище розмірі.

Так, з довідки наданої відповідачем в суді апеляційної інстанції слідує, що середній місячний дохід ОСОБА_1 в 2017 році становить близько 40 тис. грн., який працює в ДП «Сервіс» на посаді заступника директора.

З огляду на викладене вище, та керуючись засадами розумності і справедливості, колегія суддів приходить до висновку про те, що розмір стягнутих судом аліментів відповідає матеріальному становищу сторін, їх стану здоров'я та іншим істотним обставинам справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач проживає в одному приміщенні разом з дитиною, а отже не повинен сплачувати аліменти, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи, що позивач - ОСОБА_2 проживає разом з дитиною, то вона має право на звернення до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів, у випадку, якщо відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

При цьому, сам по собі факт спільного проживання ОСОБА_1 разом з дружиною та донькою не свідчить про належну участь останнього у вихованні дитини та надання ним матеріальної допомоги доньці.

Зокрема, надані скаржником квитанції про оплату комунальних послуг, де власником особового рахунку зазначена сама ОСОБА_2, не можуть свідчити про те, що відповідач бере належну участь в матеріальному утриманні власної доньки.

Колегія суддів також критично оцінює надану скаржником довідку, видану директором СЗШ №35 Зоріним В.В. про те, що ОСОБА_1 дійсно цікавиться навчально-виховним процесом його доньки, оскільки указаний документ не стосується предмету спору та не може підтверджувати обставини, на які посилається відповідач як на підставу відмови у позові.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає що судове рішення ухвалене на повно з'ясованих обставинах, з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді