Справа № 161/2599/17
Провадження № 2/161/1603/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 квітня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі Шолом С.І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє у власних інтересах та інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення без надання іншого житлового приміщення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє у власних інтересах та інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування від 03.07.2009 року, їй на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами № 33 по вул. Заньковецької в м. Луцьку Волинської області.

Однак, згодом зясувалося, що в зазначеному будинку зареєстровані та проживали відповідачі. З моменту набуття у власність даного будинку відповідачі ігнорували її вимоги щодо виселення.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 31.01.2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3А, неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, останніх визнано такими, що втратили право користування житловим будинком та виселено з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами № 33 по вул. Заньковецької в м. Луцьку Волинської області, у звязку з припиненням права власності на вказаний будинок особи, членами сімї якої вони були.

25.03.2014 року на підставі вказаного рішення суду, відповідачів було знято з місця реєстрації проживання у спірному будинку.

Вказує, що 27.06.2014року між нею та ОСОБА_3, ОСОБА_5, було укладено договір найму житла, згідно якого відповідачі прийняли в тимчасове платне користування вищевказаний житловий будинок, строком на 11 місяців до 25.05.2016 року.

Після закінчення строку дії даного договору вона звернулась до ОСОБА_3, ОСОБА_5 з пропозицією укласти новий договір найму, проте останні повідомили, що не мають наміру проживати в спірному будинку. Як наслідок, новий договір між сторонами не було укладено.

Вказує, що враховуючи закінчення строку договору найму житла, відповідачі не будучи членами її сімї, не зареєстровані та проживаютьу належному їй на праві власності будинку, порушують її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Просить суд виселити відповідачів з спірного будинку без надання іншого житлового приміщення. Крім того, просить суд стягнути з відповідачів в її користь понесені судові витрати по справі.

Відповідачі в судове засідання не зявились з невідомих суду причин проте, належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав з підстав в ній зазначених. Просив суд позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені по справі письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 03.07.2009 року ОСОБА_2 являється власником житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами № 33 по вул. Заньковецької в м. Луцьку Волинської області (а.с. 4-8).

Однак, як до укладення договору дарування, такі і після нього відповідачі були зареєстрованими та проживали у спірному будинковолодінні.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 31.01.2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3А, неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, останніх визнано такими, що втратили право користування житловим будинком та виселено з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами № 33 по вул. Заньковецької в м. Луцьку Волинської області, у звязку з припиненням права власності на вказаний будинок особи, членами сімї якої вони були (а.с. 15, 16).

25.03.2014 року на підставі вказаного рішення суду, відповідачів було знято з місця реєстрації проживання у спірному будинку, що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 10-14).

27.06.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_5 було укладено договір найму житла, згідно якого останні прийняли в тимчасове платне користування вищевказаний житловий будинок, строком на 11 місяців до 25.05.2016 року (а.с. 17, 18).

Після закінчення строку дії даного договору ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3, ОСОБА_5 з пропозицією укласти новий договір найму, проте останні повідомили, що не мають наміру проживати в спірному будинку.

Також, в судовому засіданні встановлено, що новий договір між сторонами не укладено.

19.10.2016 року позивач звернулась до відповідачів з вимогою звільнити спірний будинок, шляхом виселення та передачі їй ключів (ас. 19). Проте, незважаючи на отриману вимогу, останні відмовляються від виселення з даного будинку.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до 116 Житлового кодексу України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як встановлено в судовому засіданні встановлено, що відповідачі незаконно проживають в спірному будинку та позбавляють позивача права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами № 33 по вул. Заньковецької в м. Луцьку Волинської області, без надання іншого житлового приміщення.

Крім того, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів відповідно до ст. 88 ЦПК України в користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213-215, 224, 225, 226 ЦПК України, ст.ст. 116, 125, 127 - 132 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами № 33 по вул. Заньковецької в м. Луцьку Волинської області, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. по 160 (сто шістдесят) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк