Справа № 357/4467/17 Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/5346/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 14.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Сліпченка О.І., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 05 січня 2011 року ОСОБА_2отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач дала згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між нею і банком договір. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У порушення умов договору та ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобовязання за договором не виконала, внаслідок чого станом на 31 грудня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 51 156 грн. 56 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 3 023 грн. 66 коп., заборгованості за процентами у розмірі 41 199 грн. 66 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4 021 грн. 02 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 2 412 грн. 22 коп. З наведених підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустило строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки 23 листопада 2012 року у відповідачки було викрадено платіжну картку, про що вона повідомила позивача та органи поліції, в подальшому вона кредитні кошти з платіжної картки не знімала та кошти на погашення боргу не вносила, а з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 31 січня 2017 року, тобто поза межами встановленого законом трирічного строку позовної давності, про застосування якого відповідачка подала письмову заяву, що є підставою для відмови в позові.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (який складається із заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку). Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії карти.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його використанням, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг, у випадку невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання по поверненню кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.

Згідно з пунктом 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

З наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості вбачається, що у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобовязань за договором, станом 31 грудня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 51 156 грн. 56 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 3 023 грн. 66 коп., заборгованості за процентами у розмірі 41 199 грн. 66 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4 021 грн. 02 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 2 412 грн. 22 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки від 14 липня 2017 року, ОСОБА_2 23 листопада 2012 року звернулася до Подільського РУ ГУ МВС України у м. Києві із заявою про те, що 22 листопада 2012 року у неї невстановлена особа таємно викрала гаманець, в якому знаходилась кредитна картка ПАТ КБ «ПриватБанк», на рахунку якої знаходились грошові кошти у сумі 3 823 грн. 23 листопада 2012 року вона виявила, що з вказаної картки того ж дня невстановлена особа зняла грошові кошти у сумі 3823 грн. Вказана заява зареєстрована в ЖЕО чергової частини Подільского РУ ГУ МВС України у м.Києві за №25611. 22 жовтня 2013 року кримінальне провадження за номером 0000040 з попередньою кваліфікацією ч.1 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) закрито на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України.

26 листопада 2012 року ОСОБА_2 повідомила відділення №50 ПАТ КБ «ПриватБанк» про викрадення її кредитної картки та зняття кредитних коштів невстановленою особою, що підтверджується заявою ОСОБА_2 від 26 листопада 2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 подала заяву про застосування строку позовної давності (а.с.118-120).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 30 вересня 2015 року (справа №6-2154цс15), яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Установивши, що останні операції з використання платіжної картки були проведені 22 листопада 2012 року, а 23 листопада 2012 року платіжну картку у відповідачки було викрадено, про що вона повідомила позивача та органи поліції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що перебіг позовної давності для кредитора починається з 23 листопада 2012 року

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» з даним позовом звернулося до суду 31 січня 2017 року, тобто поза межами встановленого законом трирічного строку позовної давності, що згідно з ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, про застосування якого відповідачка подала письмову заяву.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно не взяв до уваги доводи позивача про те, що відповідачкою після 22 листопада 2012 року вносились кошти на погашення заборгованості за кредитом, оскільки згідно виписки по рахунку позичальника ОСОБА_2, платежі від 30 листопада 2012 року, 30 січня 2013 року, 08 лютого 2013 року, 27 лютого 2013 року, 05 березня 2013 року, 08 квітня 2013 року, 09 квітня 2013 року, 16 квітня 2013 року та 26 квітня 2013 року є списанням коштів, яке проводилось позивачем без відома та волевиявлення відповідачки. 01 вересня 2013 року у виписці зазначено штраф за прострочку за кредитом, а 13 червня 2014 року автоматичне зняття коштів для погашення заборгованості, що не є наслідком волевиявлення відповідачки та не свідчить про визнання нею боргових зобовязань за договором. Позивачем не надано будь-яких банківських документів, які б свідчили про те, що ці кошти внесені позичальником на погашення кредиту.

Установивши наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПриватБанк» про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором з підстав пропуску строку позовної давності.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові про стягнення заборговані про процентах та пені в межах строку позовної давності, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що з платіжної картки позивачем здійснювалося договірне списання коштів в рахунок погашення заборгованості відповідачки по 13 червня 2014 року, а тому позивач вважає, що строк позовної давності переривався, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що останні операції з використання платіжної картки були проведені 22 листопада 2012 року, а 23 листопада 2012 року платіжну картку у відповідачки було викрадено, після чого відповідачка не вчиняла будь-яких дій з виконання зобов`язань щодо погашення боргу, а списання коштів з платіжної картки здійснювалося позивачем без відома відповідачки, тому вказана обставина не є перериванням строку позовної давності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав їм належну оцінку і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді