Тернівський районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області
справа № 215/62/17
номер провадження 2/215/608/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі:

головуючого судді Дудікова А.В.,

при секретарі Уваровій Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади Тернівського району в м. Кривому Розі в особі виконкому Тернівської районної у місті ради, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

У січні 2017 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 06 березня 2016 року помер його батько ОСОБА_3, який був власником кв. 21, розташованої у м. Кривому Розі по вул. Доватора, 21. З метою отримання спадково майна позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову, оскільки згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 09.08.2016 року значиться заповіт від імені ОСОБА_3 (дата та місце народження заповідача не відоме), посвідчений 02.08.1972 року Третьою Донецькою державною нотаріальною конторою, і всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній, нотаріус не отримав всю інформацію щодо заповіту, а тому не може визначити коло осіб, які мають право на спадкування за заповітом. Позивач є єдиним сином померлого батька, а отже є єдиним його спадкоємцем за законом першої черги, його батько у 1972 році не перебував у м. Донецьку, а отже не міг скласти будь-який заповіт, і оскільки територія на якій зберігається заповіт, тимчасово окупована, позивач не може підтвердити, що заповіт було складено особою, яка має таке ж прізвище, імя та по-батькові, як і його батько. З огляду на викладене просив визнати за собою право власності за спадкуванням по закону на спадкове майно, яке залишилося після смерті його батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме квартиру 21, розташовану в м. Кривому Розі по вул. Доватора, 21.

Судом було залучено до участі приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 як третю особу.

У судове засідання позивач та його представник не зявилися, представник позивача подав заяву, в якій просив розглядати справу без нього, просив позов задовольнити.

Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради м. Кривий Ріг надіслав на адресу суду лист, у якому просив суд розглянути справу за їх відсутності та не заперечував проти визнання права власності за спадкуванням по закону за ОСОБА_1

Третя особа у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини не явки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Судом встановлено, що власником кв. 21, по вул. Доватора, 21 в м. Кривому Розі був ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

30 жовтня 1957 року народився ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ГД № 928331, виданого 11 листопада 1957 р., у графі батько вказано ОСОБА_3, мати ОСОБА_4. (а.с.7)

Згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ №674676 виданого 07 березня 2016 року, ОСОБА_3 помер 06 березня 2016 року у віці 87 років (а.с. 8).

З метою отримання спадкового майна, після смерті свого батька, позивач у встановлений законом строк, звернувся до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину.

Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії, від 29 листопада 2016 року, ПН КрМНО Дніпропетровської області ОСОБА_2, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 06 березня 2016 року, у звязку з тим, що відсутні дані щодо заповіту від 02.08.1972 року за № 4815 від імені ОСОБА_3, який посвідчений Третьою Донецькою державною нотаріальною конторою, що зберігається в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві, який на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України, території проведення АТО і доступ до цих даних відсутній. Запропоновано спадкоємцю, відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, звернутися до відповідного суду для отримання спадщини після смерті ОСОБА_3, померлого 06.03.2016 р.

У зазначеній постанові, нотаріусом встановлено, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.08.2016 року значиться заповіт від імені ОСОБА_3 (дата та місце народження заповідача не відоме), посвідчений 02.08.1972 року Третьою Донецькою державною нотаріальною конторою за номером в реєстрі 4815, та переданий на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву. Донецький державний нотаріальний архів своїм листом від 23.08.2016 року, на лист-запит нотаріуса щодо необхідності повідомлення чи співпадають дані щодо року народження та місця проживання вказаних осіб, та направлення копії заповіту в разі тотожності даних, повідомив, що надати відповідь не виявляється можливим, оскільки всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права власності.

Згідно надісланої до суду ПН КрМНО Дніпропетровської області ОСОБА_2, копії спадкової справи № 61/2106 (справа № 02-14) до майна померлого 06.03.2016 року ОСОБА_3, 09 серпня 2016 року № 143 надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття за законом усього спадкового майна, що залишилося після смерті його батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.08.2016 року значиться заповіт від імені ОСОБА_3 (дата та місце народження заповідача не відоме), посвідчений 02.08.1972 року Третьою Донецькою державною нотаріальною конторою за номером в реєстрі 4815, та переданий на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву (а.с.52).

ПН КрМНО Дніпропетровської області ОСОБА_2 направила до Донецького обласного державного нотаріального архіву листа від 11 серпня 2016 № 506/02-14 про необхідність повідомлення чи співпадають дані щодо року народження та місця проживання вказаних осіб, в разі тотожності даних, просила направити копію запиту.

Донецький обласний державний нотаріальний архів листом від 23.08.2016 № 480/01-12, відповідь щодо заповіту повідомив, що надати відповідь не виявляється можливим, оскільки всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній.

Частина 1 ст. 1268 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Зі спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся лише ОСОБА_1 (а.с. 45), більше ніхто заяви не подавав.

Також у копії спадкової справи міститься довідка від 05.08.2016 № 483, відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради, яка надано в тому, що ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, з 20.04.2010 року. Помер 06.03.2016 і знятий з реєстрації 20.04.2016 у звязку зі смертю. На момент смерті був зареєстрований один.

Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з підстав того, що згідно з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.08.2016 року значиться заповіт від імені ОСОБА_3 (дата та місце народження заповідача не відоме), посвідчений 02.08.1972 року Третьою Донецькою державною нотаріальною конторою за номером в реєстрі 4815, та переданий на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, ПН КрМНО не довів, що саме ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, було складено вказаний заповіт.

Також заповіт від імені ОСОБА_3 (дата та місце народження заповідача не відоме), посвідчений 02.08.1972 року Третьою Донецькою державною нотаріальною конторою за номером в реєстрі 4815, зберігається в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві, в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній, позивач позбавлений можливості довести, що вказаний заповіт було складено особою, яка має таке ж прізвище, імя та по-батькові, як і його батько.

Окрім того, заяви про прийняття спадщини від будь-яких інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які мали б право спадкувати після померлого ОСОБА_3 до приватного нотаріуса КрМНО не надходили.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, після смерті його батька ОСОБА_3, інших спадкоємців за законом, окрім позивача, як і інших спадкоємців за заповітом чи спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

З огляду на викладене, враховуючи перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивача, суд вважає за можливе захистити його права як спадкоємця, шляхом визнання за ним права власності на квартиру 21, по вул. Доватора 21 в м. Кривому Розі в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3

Керуючись ст. ст. 209, 212 - 215, 218 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на однокімнатну квартиру 21, по вул. Доватора 21 в м. Кривому Розі, в порядку спадкування за законом, яке залишилося після смерті його батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: