Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2017 Справа №607/15508/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванко О. М.

при секретарі с/з Стрілкової М. С.

за участю учасників справи

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 07.08.2014 р. за індексним номером 25281009, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 6597445.

Посилаючись на те, що 10 червня 2006 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5, який розірвали 04.09.2017 р. Під час шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1. Квартира була придбана нами згідно програми молодіжного кредитування внаслідок укладення кредитного договору з Тернопільським регіональним управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» №257 від 02.09.2013 р., загальна вартість 505 942,50 грн., з них кредитні кошти згідно договору 394 833 грн. На момент укладення договору нами було сплачено 12072 грн. коштів попереднього внеску та 103 558,50 грн. коштів за понаднормативну площу, загалом на момент укладення кредиту сплачено 115 630,50 грн. З метою придбання даної квартири та здійснення ремонту позивачка продала свою частку у належній їй квартирі по АДРЕСА_3. 30.11.2017 р. позивачка повністю виплатила залишок кредиту і звернулася до відповідача про реєстрацію за нею даної квартири, однак відповідач відмовився. У зв'язку з цим вона змушена звернутися за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та просить позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що він не заперечує проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10 червня 2006 року, сторони уклали шлюб, який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис за № 766.

Від даного шлюбу у сторін народилася дитина - син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час спільного подружнього життя, між сторонами та Тернопільським регіональним управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено кредитний договір №257 (щодо надання пільгового довготермінового кредиту молодій сім'ї на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 р. №584) від 02.09.2013 р.

Як вбачається з умов договору, сторони отримали кредитні кошти у розмірі 394 883 грн. для придбання квартири АДРЕСА_1

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.08.2014 р.АДРЕСА_1, зареєстрована за ОСОБА_5.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №106567207 від 07.12.2017 р., відсутні обтяження на квартиру АДРЕСА_1

У судовому засіданні з'ясовано, що сторонами на момент укладення договору на квартиру ними було сплачено 12 072,00 грн. коштів попереднього внеску та 103 558,50 грн. коштів за понаднормативну площу, загалом на момент укладення кредиту сплачено 115 630,50 грн.

У судовому засіданні позивачка пояснила, що з метою придбання спірної квартири та здійснення ремонту позивачка продала свою частку у належній їй квартирі по АДРЕСА_3 та 30.11.2017 р. повністю виплатила кредит, дану обставину не заперечував відповідач.

04 вересня 2017 року, шлюб між сторонами розірвано, що стверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2017 року, справа №607/5828/17.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Як зазначено у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року, справа № 6-2641цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи обставини справи та визнання їх відповідачем, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 придбана в період шлюбу сторін і зареєстрована за відповідачем, однак придбана за особисті кошти позивача, а тому дана квартира являється особистою приватною власністю ОСОБА_5.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин, суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 07.08.2014 р. за індексним номером 25281009, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 6597445.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76 - 78, 206, 258 - 268, 273, 352-355Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 16, 392 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 61 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права особистої приватної власності на квартиру - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 07.08.2014 р. за індексним номером 25281009, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 6597445.

Копію рішення суду вручити або надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяО. М. Вийванко