Справа № 635/7293/16-ц
Провадження № 2/635/534/2017
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Токарєвої Н.М.,

при секретарі - Браварець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 31 березня 2017 року, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт володіння ОСОБА_4 1/2 частиною житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку з прибудовою загальною площею 75,30кв.м., житловою площею 50,00кв.м., допоміжною площею 23.40кв.м., з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 13 листопада 2000 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений Пономаренківською сільською радою, відповідно до якого 1/2 частину житлового будинку № 23, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка йому належала, заповів ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помирає.

01 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області для отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1., проте, йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину та надано роз'яснення, відповідно до якого запропоновано звернутись до суду, так як відсутні документи, що стверджують право власності та державну реєстрацію права власності нерухомого майна.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про час, день та місце судового засідання повідомлялася належним чином рекомендованою кореспонденцією (а.с.76, 78).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, але надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнає (а.с.83).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, надавши заяви, згідно яких позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити (а.с.81, 82).

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених вимог, дослідивши докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15 липня 1997 року Першою Державною нотаріальною конторою Харківською району Харківської області було видано Свідоцтво про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі № 2-2713, відповідно до якого право власності, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване в рівних частках за ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що підтверджується інформацією наданою комунальним підприємством «Харківського районного бюро технічної інвентаризації», від 23.02.2016р. (а.с.80).

Вищевказаний житловий будинок проінвентаризовано, що підтверджується копією технічного паспорту від 21.02.2016р., інвентаризаційна справа № 21, реєстровий № 1-5 (а.с.69-71).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати й факти, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Враховуючи вищевикладене необхідно встановити факт володіння ОСОБА_4 1/2 частиною житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який зареєстровано по праву власності в 1/2 частині за спадкодавцем, що було підтверджено наданими доказами.

13 листопада 2000 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений Пономаренківською сільською радою, відповідно до якого 1/2 частину житлового

будинку АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності, він заповідав ОСОБА_1, що підтверджується копією заповіту від 13.11.2000р. та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 01.07.2016р. (а.с.9, 10). На даний час заповіт не змінено та не скасовано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помирає, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003р., необхідно застосувати норми Цивільного кодексу України, редакції 1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з ст. 534 ЦК України, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст. 535 ЦК України, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Згідно з ст. 548 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Після смерті спадкодавця, ОСОБА_1, в межах шестимісячного строку звернувся з заявою до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області для прийняття спадщини за заповітом. Внаслідок чого було відкрито провадження по спадковій справі № 544/2001, що підтверджується повідомленням Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 27.12.2016р. (а.с.53).

01 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області для отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1., проте, йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину та надано роз'яснення, відповідно до якого запропоновано звернутись до суду, так як відсутні документи, що стверджують право власності та державну реєстрацію права власності нерухомого майна (а.с.11).

Також, згідно відповіді Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, від 27.12.2016р., після смерті ОСОБА_4 в межах шестимісячного строку з заявою про прийняття спадщини звернулася донька померлого - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.53).

Спадкоємцем першої черги, після смерті ОСОБА_4, є його син -ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3., який на момент смерті батька був неповнолітнім, та відповідно до ст. 535 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року мав право на обов'язкову частку спадкового майна, незалежно від факту звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 на спадщину не претендує та позовні вимоги ОСОБА_1 визнає, про що останнім було надано до суду заяву.

ОСОБА_3 на момент смерті спадкодавця була повнолітньою особою та не мала законних підстав на обов'язкову частку у спадщині.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та позивачем вчинені всі передбачені законом дії щодо прийняття спадщини, а тому необхідно визнати факт володіння ОСОБА_7 житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою державною нотаріальною конторою 15.07.1997р. № 2-2713 та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з прибудовою загальною площею 75,30кв.м., житловою площею 50,00кв.м., допоміжною площею 23.40кв.м., з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Судові витрати суд залишає за рахунок позивача у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 50, 60, 61, 88, 197, 209, 212-215, 234, 256 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1225, 1261, 1264, 1268 ЦК України, -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт володіння ОСОБА_4 1/2 частиною житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку з прибудовою загальною площею 75,30кв.м., житловою площею 50,00кв.м., допоміжною площею 23.40кв.м., з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Токарєва