Справа №: 343/2054/16-ц
Провадження №: 2/0343/55/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді - Монташевич С. М.,

з участю: секретаря - Шикор Г.В.,

представника позивачки - адвоката Керницького В.М.,

представників відповідача - Піцан Р.Р., Цюка І.М.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_4 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі відділення виконавчої дирекції Фонду в Долинському районі Івано-Франківської області про призначення та проведення страхових виплат,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила та просила встановити факт її проживання однією сім'єю з сином ОСОБА_5, встановити факт перебування її на утриманні покійного сина ОСОБА_5 протягом останнього часу і до для його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року, зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплатити їй одноразову допомогу, яка пердбачена п. 6 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", як особі, яка була членом сім'ї потерпілого ОСОБА_5, а також перебувала на його утриманні.

Свої вимоги мотивує тим, що 12 лютого 2016 року її син, працівник ТзОВ "Транс-Захід", ОСОБА_5 шляхом падіння із вантажного автомобіля травмувався та згодом помер від отриманих травм. Внаслідок нещасного випадку настав страховий випадок, тому відповідач зобов'язаний здійснити страхові виплати особам, які мають на це право відповідно до ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування". У даному випадку такою особою являється вона. До трагічної смерті вони з сином проживали однією сім'єю. Через її похилий вік та стан здоров'я вона не була взмозі самостійно задовольняти свої життєві потреби. Надійною опорою для неї був її син. Він вів господарство, підтримував у належному стані будинковолодіння. Це все потребувало коштів, однак її пенсії не вистачало, тому син, який працював та отримував заробітну плату, що була джерелом доходу та підтримання життєдіяльності, здоров'я, забезпечував їх обох всім необхідним. На її звернення з вимогою здійснити виплату одноразової допомоги відповідач вказав, що правових підстав для цього не вбачає, оскільки родинні стосунки між матір'ю і сином не підтверджують факту перебування матері на утриманні сина та факту сімейних відносин.

В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Керницький В.М. уточнені позовні вимоги підтримав, зіславшись на вищевикладене, просив їх задовольнити. Також вказав, що призначаючи його довірительці щомісячні страхові виплати, відповідач визнав, що вона є членом сім'ї покійного ОСОБА_5 Вони вели спільне господарство, мали спільний побут, допомагали один одному. ОСОБА_6 забезпечував матір ліками, продуктами харчування, оскільки вона була пенсіонером та отримувала пенсію, якої не вистачало на всі життєві потреби, натомість мати поралася по господарству. У ОСОБА_6 інших членів сім'ї, крім матері, не було. Дочка його довірительки має свою сім'ю та проживає окремо, в її утриманні участі не брала.

Представники відповідача в судовому засіданні позов в частині зобов'язання виплатити одноразову допомогу позивачці не визнали, подавши письмові заперечення. Питання встановлення заявлених фактів просили вирішувати на розсуд суду, зазначивши, що якщо такі факти будуть встановлені, покладені на них зобов'язання будуть ними виконані. Також вказали, що 12 лютого 2016 року з потерпілим ОСОБА_5 стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом зі смертельним наслідком. 30.06.2016 р. мати потерпілого ОСОБА_4 звернулася до відділення Фонду із заявою про призначення страхових виплат у зв'язку з смертю годуваника, на підставі якої останній було призначені щомісячні страхові виплати в розмірі 299,76 грн. відповідно до ч.ч. 1, 2 п. 5 ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за однією адресою не є підтвердженням їхніх сімейних стосунків та підтвердження перебування позивачки на утриманні свого сина. ОСОБА_6 певний час мав власну сім'ю. Не має доказів того, що після розлучення він став однією сім'єю з позивачкою, хоча після його смерті тільки вона звернулася до Фонду. Коли остання звернулася до них з заявою про призначення страхових виплат, вона додала до неї необхідний пакет документів відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. З них було встановлено, що ОСОБА_5 мав невеликий дохід. Доказів того, що він утримував матір не було надано. У поданій позивачкою довідці з сільської ради не було зазначено, що вона перебувала на утриманні свого сина. Тобто підстав для виплати одноразової допомоги не було. Просили в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши зібрані докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_5, заповненої 24 листопада 1982 року, останній перебував з 06 жовтня 2015 року в трудових відносинвх з ТзОВ "Транс-Захід" (а.с. 79-80).

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 16 лютого 2016 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, актовий запис № 3 (а.с. 52).

Як встановлено з копії акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, від 29 лютого 2016 року з ОСОБА_5, праціником ТОВ "Транс-Захід", 12 лютого 2016 року о 10.45 год. стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, а саме внаслідок падіння з вантажного автомобіля, який внаслідок отриманих травм помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 00.20 год. (а.с. 49-51).

Згідно постанови № 0906/506/506/1 "Про взяття на облік осіб, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого, та реєстрацію страхових випадків" від 30 червня 2016 р. відділення ВД ФССНВ у Долинському районі постановило взяти на облік маму померлого ОСОБА_5 ОСОБА_4 (а.с. 67, 76).

Постановою № 0906/506/506/2 "Про призначення щомісячної страхової виплати особам, які мають на неї право у разі смерті потерпілого" від 30 червня 2016 року ОСОБА_4 відповідно до ст.ст. 41, 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" призначено щомісячну страхову виплату в розмірі 299,76 грн. (а.с. 5, 68).

Згідно вимог ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють, непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_4 серії НОМЕР_2, остання народилася 29 квітня 1933 року (а.с. 2-3), тобто на час смерті сина вона досягла 83 роки.

Відповідно до ч. 6 ч. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

На заяву ОСОБА_4 від 28.09.2016 р. відповідач надав відповідь № 474/03-16 від 29.09.2016 р., згідно якої призначити страхову виплату одноразової допомоги на сім'ю, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та одноразової допомоги особі, яка перебувала на його утриманні, у сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відділення Фонду не має правових підстав, оскільки родинні стосунки між матір'ю та сином не підтверджують факту перебування матері на утриманні ОСОБА_5 та факту сімейних відносин (а.с. 6).

З метою отримання вищеописаних страхових виплат одноразової допомоги, позивачка просить встановити факти її проживання однією сім'єю з сином ОСОБА_5 та перебування її на утриманні останнього.

За приписами ст. 256 ЦПК України суд вправі встановлювати факти, що мають юридичне значення, у тому числі факт перебування фізичної особи на утриманні, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При встановленні наявності факту проживання ОСОБА_4 з її сином ОСОБА_5 однією сім'єю, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно копій довідок № 2241 від 16 серпня 2016 року (була надана позивачкою відповідачу при призначенні страхових виплат) та № 232 від 16 лютого 2016 року (видана сільською радою під час розгляду справи), виданих Великотур'янською сільською радою, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно проживала зі своїм сином ОСОБА_5 до дня його смерті 14.02.2016 р., була на його утриманні і вела спільне господарство (а.с. 4, 35, 62). Суд не бере до уваги посилання представників відповідача на те, що у вказаних довідках зазначені різні адреси проживання позивачки та її сина, що ставить під сумнів факт існування між ними сім'ї, оскільки різниця в адресах зумовлена зміною адрес, на чому наголосив представник позивачки, і їх зазначення не впливає на встановлення факту сім'ї. При цьому вказаними довідками підтверджується факт спільного проживання останніх як за однією, так і за іншою адресою.

Згідно акту обстеження від 09.02.2017 р., складеного комісією у складі депутата сільської ради, членів виконкому та сусіда, ОСОБА_5 до дня смерті 14.02.2016 р. дійсно був зареєстрований і проживав разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4 по АДРЕСА_1. Вони вели разом спільне господарство. В господарстві утримували свиню та птицю. Обробляли земельну ділянку, загальною площею 0,3100 га (а.с. 63).

Будучи допитаними в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що ОСОБА_5 до своєї смерті проживав з мамою ОСОБА_4 Остання хворіла, пересувалася на палицях, залишилася зовсім сама після смерті чоловіка ОСОБА_6, тому її син з нею постійно проживав та був її опорою. Він допомагав їй по господарству, готував їду, забезпечував її ліками та всім необхідним. Вони також навідували позивачку, однак основний тягар утримання ляг на ОСОБА_5

Правовий аналіз норм Сімейного кодексу України та вищевказане дає підстави вважати, що позивачка є членом сім'ї загиблого ОСОБА_5, оскільки вона з померлим спільно проживала, була пов'язана з ним спільним побутом, правами та обов'язками, вела спільне господарство, тобто вони були однією сім'єю, підставою створення якої є кровне споріднення. Натомість, заперечуючи проти позову, представники відповідача в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надали доказів на спростування факту, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю, були пов'язані спільних побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_4 з її сином до дня його смерті має для позивачки юридичне значення, оскільки породжує для неї право на отримання одноразової допомоги на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Враховуючи те, що факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, відповідно позивачка як член сім'ї померлого внаслідок нещасного випадку на виробництві має право на одноразову допомогу, передбачену ч. 6 ст. ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тому відповідача слід зобов'язати призначити та виплатити ОСОБА_4 на підставі ч. 6 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" одноразову допомогу в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, як члену сім'ї померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5, а позов в цій частині задовольнити.

Щодо вимоги позивачки встановити факт її перебування на утриманні покійного сина ОСОБА_6, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Аналогічне правило закріплено і частиною 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У свою чергу Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (пп. «г» п. 20) звернув увагу, що непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування.

Крім того, у пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

З аналізу вказаних вище правовим норм вбачається, що однією із умов для отримання пенсій та допомог в разі втрати годувальника є перебування непрацездатного члена сім'ї на утриманні померлого, тобто дохід такої особи не забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений діючим законодавством, і така особа потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для визначення права на призначення соціальної допомоги, якою є одноразова допомога та щомісячні страхові виплати за загальнообов'язковим державними соціальним страхуванням.

Суд встановив, що ОСОБА_4 на момент смерті сина (станом на лютий 2016 року) отримувала пенсію за віком у розмірі 1872,10 грн. (а.с. 64), що перевищує встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум у 2016 році для осіб, які втратили працездатність, який на лютий 2016 року встановлений у розмірі 1074,00 грн.

Довідка ж про доходи ОСОБА_5 свідчить про те, що останній під час роботи в ТзОВ "Транс-Захід" отримував заробітну плату значно меншу від пенсії позивачки, а саме за: жовтень 2015 року - 990,17 грн, листопад 2015 року - 1384,15 грн, грудень 2015 року - 1327,18 грн., січень 2016 року - 912,59 грн., лютий 2016 року - 1218,35 грн. (а.с. 41). Вказані суми також підтверджуються актом звірки достовірності даних про розмір середньої заробітної плати для розрахунку виплат та довідкою про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням (а.с. 77, 78).

Будучи допитаним в судовому засіданні, свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_6 був працівником ТзОВ "Транс-Захід" не тривалий час та працював водієм великогабаритного автомобіля, який перевозив ліс. Він отримував заробітну плату від виробітку, тому в зимові місяці його заробітна плата була менша, що зумовлено зменшенням кількості замовлень в цей час. В період, коли його транспортний засіб перебував на ремонті, він залучався до ремонтних робіт, за що отримував винагороду від директора підприємства особисто. Крім того, він був забезпечений харчуванням, отримував відрядні, а за простій замовлення отримував від заковника компенсацію.

Суд критично ставиться до тверджень представника позивачки про те, що за рахунок забезпечення харчуванням та отриманням додаткових коштів ОСОБА_5 міг утримувати свою матір, оскільки такі твердження голослівні і суду не надано доказів того, яким чином з особистного забезпечення обідом чи відрядними могло здійснюватися утримання позивачки.

При цьому суд враховує, що згідно даних записів з вищеописаної трудової книжки ОСОБА_6, останній працював в ТзОВ "Транс-Захід" незначний проміжок часу, до того працював ще в 1998 році. Будь-яких інших доказів того, що він отримував дохід та міг надавати утримання позивачці суду не надано.

Враховуючи те, що позивачка на момент смерті сина отримували пенсію в розмірі, що забезпечував її прожитковий мінімум, і який є більшим від отримуваного її сином доходу, а крім того, вона не надала доказів на підтвердження того, що допомога ОСОБА_5 була основним і постійним джерелом її існування, а тому вона не може вважатися такою, що перебувала на утриманні останнього.

Щодо зазначення сільською радою у вищезгаданій довідці № 22412 від 16 серпня 2016 р. про те, що ОСОБА_4 перебувала на утриманні ОСОБА_5, суд зазначає, що будь-яких доказів, з яких виходила сільська рада, вказуючи на утримання, надано не було. При цьому, суд звертає увагу на те, що видана дана довідка під час перебування справи в суді та після видачі попередньої довідки № 232 від 16 лютого 2016 року, яка була подана Фонду для призначення страхових виплат та в якій про перебування на утриманні згадки не було.

Таким чином, факт перебування позивачки ОСОБА_4 на утриманні сина ОСОБА_5 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, тому підстав для задоволення даної вимоги не має.

Вимога про виплату одноразової допомоги, яка передбачена ч. 6 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_4 як особі, яка перебувала на утриманні ОСОБА_5, прямо залежить від встановлення факту перебування позивачки на його утриманні, а оскільки в процесі розгляду справи вказаний факт не знайшов свого підтвердження, тому дана вимогадо задоволення не підлягає.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищеописані положення законодавства, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_4 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі відділення виконавчої дирекції Фонду в Долинському районі Івано-Франківської області про призначення та проведення страхових виплат, слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 202 Сімейного кодексу України, ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», керуючись ст.ст. 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРIШИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її сина ОСОБА_5 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Зобов'язати Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі відділення виконавчої дирекції Фонду в Долинському районі Івано-Франківської області призначити та виплатити ОСОБА_4 на підставі ч. 6 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" одноразову допомогу в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, як члену сім'ї померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Повний зміст рішення виготовлений: 17 травня 2017 року.