АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Вербової І.М.,

суддів Шахової О.В., Поливач Л.Д.,

при секретарі Іваницькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3; третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про зміну способів участі батька та бабусі у вихованні дитини,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Солом'янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3; третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про зміну способів участі батька та бабусі у вихованні дитини, а саме просила змінити регламент побачень батька та бабусі з малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши наступний графік зустрічей: щонеділі з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. поза межами місця її проживання.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом про зміну визначеного способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року (том ІІ а.с.13-14) зустрічну позовну заяву залишено без розгляду.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року (том ІІ а.с.32-35) позов задоволено, змінено способи участі ОСОБА_1, ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначені ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 07 травня 2010 року, ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 19 травня 2010 року та рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 10 червня 2011 року. Визначено способи участі ОСОБА_1, ОСОБА_3 у вихованні дитини у вигляді систематичних побачень щонеділі з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. поза межами її проживання.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

_______________________________________________

Справа № 760/561/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/11640/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що оскаржуване рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав його невідповідності фактичним обставинам справи, а також неправильним застосуванням судом норм матеріального права. Зазначає, що змінивши спосіб його участі у вихованні доньки шляхом зменшення можливості бачитись з нею, суд першої інстанції в порушення норм матеріального права (ст.ст.141, 150 ч.2, 153 СК України, ст.ст.11 ч.3, 12 ч.1 Закону України «Про охорону дитинства»), за відсутності підстав для цього, обмежив його і доньку можливості безперешкодного спілкування. Спілкування доньки з батьком і їх відносини мають інший характер, ніж спілкування бабусі з онукою, різними є і обсяг обов'язків і прав кожного з них, а тому у суду не було підстав для визначення одного і того ж часу побачень для нього та ОСОБА_3 з ОСОБА_4.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що донька у її віці може самостійно виробити ставлення до нього як до батька, оскільки позивачка перешкоджає цьому, а тому він не бачився з донькою більше чотирьох років. З метою виправлення негативних наслідків є необхідним за рекомендацією психолога ОСОБА_9 більш тривалі періодичність та тривалість побачень з малолітньою ОСОБА_4, що не врахував суд першої інстанції при ухваленні судового рішення.

Поза увагою суду залишилась та обставина, що висновок психолога про психотравму ОСОБА_4 не містить посилання на зв'язок настання психотравми з зустрічами ОСОБА_4 з батьком, бабою та дідом.

Для повного та всебічного розгляду справи та з'ясування всіх обставин справи, виходячи з того, що між ними з позивачкою існує спір, ні він, ні бабуся не спілкувались з ОСОБА_4 тривалий час, ним було заявлене клопотання про призначення психологічної експертизи для з'ясування психологічного стану доньки, наявності чи відсутності негативного впливу на її психологічний стан зі сторони батька чи бабусі. Разом з тим, в порушення положень ст.143 ЦПК України в задоволенні клопотання було відмовлено.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток-повідомлень рекомендованою кореспонденцією, у зв'язку з чим відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їй відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 10 листопада 2006 по 23 лютого 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 (том І а.с. 7-9).

Спори між сторонами щодо визначення способів батька та баби у вихованні дитини вирішувалися неодноразово.

Так, розпорядженням Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 лютого 2010 року №68 встановлено регламент побачень батька дитини з малолітньою донькою, ОСОБА_4 щомісяця: кожного понеділка та четверга з 17 год. 00 хв. до 18 год. 30 хв.; кожної неділі з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. (том І а.с. 10).

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 07 травня 2010 року визнано мирову угоду між сторонами, відповідно до умов якої встановлено регламент побачень ОСОБА_1 з малолітньою донькою щомісяця кожного понеділка з 18 год. 30 хв. до 19 год. 45 хв. поза межами місця її проживання та кожної неділі з 09 год. 30 хв. до 13 год. 00 хв. поза межами місця її проживання (том І а.с. 11-12).

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 19 травня 2010 року визнано мирову угоду, відповідно до умов якої встановлено порядок побачення ОСОБА_3 з онукою щонеділі з 09 год. 30 хв. до 13 год. 00 хв. поза межами місця її проживання та матері (том І а.с. 13).

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 10 січня 2011 року встановлено регламент побачень ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_4 щомісяця, кожного понеділка та четверга з 18 год. 30 хв. до 20 год. 00 хв., та кожної неділі з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. поза межами місця її проживання (том І а.с. 14-16).

З відповіді дитячої клінічної лікарні №4 Солом'янського району від 31 жовтня 2013 року №954 вбачається, що дитина ОСОБА_4 знаходиться під наглядом в дитячій клініці з дня народження і по теперішній час. Дитина оглянута 08 жовтня 2013 року психологом та рекомендовано декілька відвідувань дитячого психолога і консультація у лікаря-психіатра. Після огляду лікарем-неврологом, 03 листопада 2013 року, діагностований неврозоподібний стан та призначено відповідне лікування (т.І а.с. 18).

З характеристики на дитину, надану спеціалізованою школою №173 м. Києва вбачається, що ОСОБА_4 пропускала навчальні заняття через хворобу (з 07 жовтня 2013 по 25 жовтня 2013 року, діагноз за довідкою неврозоподібний стан) (том І а.с. 19).

Як вбачається з висновку спеціаліста за результатами дослідження за зверненням ОСОБА_2 від 02 грудня 2013 року №290, складеного психологом Центру психодіагностики та психологічної експертизи МІГП, на початку вересня 2013 року мала місце зміна психоемоційного стану та поведінки дитини, зазначені зміни, а також заява дитини про небажання продовжувати спілкування з батьком та його родиною, є наслідком залякування дитини батьком покаранням при відсутності реальної провини дитини та подальшими його діями, спрямованими на зміну місця проживання дитини всупереч її бажання. Як також підсумовано у вказаному висновку, дитина ОСОБА_4 потребує у відокремлені від батька, що здійснює психологічне насильство над дитиною: необ'єктивно критикує, ображає, принижує її (том І а.с. 20-26, том ІІ а.с. 18-24).

Згідно висновку Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 20 березня 2014 року №108-2539/01, Орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити наступний графік побачень батька, ОСОБА_1 та баби, ОСОБА_3 з малолітньою ОСОБА_4: щомісяця кожної неділі з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., за умови наявності згоди дитини (том І а.с. 106-108).

Так, суд першої інстанції визнав необґрунтованими заперечення відповідачів, а також не взяв до уваги, зокрема, висновок дитячого психолога ОСОБА_9 від 09 листопада 2015 року (том І а.с. 125-128).

Як вбачається з даного висновку, автором підсумовано, що відсутність спілкування з батьком негативно впливає на подальший розвиток дитини згідно даних вікової та соціальної психології, оскільки виявлено ознаки формування матір'ю у дитини емоційного відчуження від батька, негативні наслідки відсутності спілкування з батьком поглиблюються і вимагають допомоги дитині з боку дитячого психолога, проведення психотерапевтичних занять з дитиною відповідним фахівцем (запросити фахівця у школу) та проведення консультації для мами щодо шкідливості для дитини її дій. Крім того, необхідно відновити спілкування дитини з батьком та налагодження взаємодії між ними, у разі необхідності - за допомогою дитячого психолога.

Також, в ході розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем надано висновок психолога ОСОБА_9 за результатами дослідження за його зверненням від 05 травня 2014 року про діагностику його особистості, ступеня агресивності і конфліктності, батьківського ставлення до дитини, згідно якого ОСОБА_1 є соціально адаптованим, прагне гармонії в міжособистісних відносинах, оптимістичний. Наявність діагностичного мінімуму показників позитивної, негативної агресивності і конфліктності є прийнятними для усіх людей з нормальною психікою. У ОСОБА_1 ці показники знаходяться в межах норми. Це говорить про можливість виховання доньки, відсутність шкідливого впливу особистості батька на дитину. При дослідженні батьківського ставлення до доньки, у останнього виявлено виражене позитивне ставлення і щирий інтерес до дитини, піклування без надмірної опіки, що сприяє особистісному зростанню дитини, формуванню впевненості в собі, самоконтролю (том І а.с. 170-174).

Також, в матеріалах справи міститься висновок психолога, наданий відповідачем, за результатами дослідження за його зверненням у листопаді 2015 про діагностику його особистості, ступеня агресивності і конфліктності, батьківського ставлення до дитини, згідно якого ОСОБА_1 є соціально адаптованим, прагне гармонії в міжособистісних стосунках, психологічно зважений. Діагностика агресивності і конфліктності дає підстави стверджувати, що відповідач не є агресивною і конфліктною людиною, може виховувати доньку. Таким чином, особистісні особливості батька не впливатимуть на неї негативно. При дослідженні батьківського ставлення до доньки, у останнього виявлено виражене позитивне ставлення і щирий інтерес до дитини, піклування без надмірної опіки, що під час зустрічей батька з дитиною сприятиме особистісному зростанню дитини, формування у неї впевненості в собі, самоконтролю. Таким чином, можна прогнозувати позитивний вплив ОСОБА_1 на розвиток і виховання дитини ОСОБА_4, її особистості (том І а.с. 125-128, 241-244).

Також, згідно висновку психолога, наданого відповідачем, за результатами дослідження за його зверненням від 20 березня 2016 року про діагностику його особистості, ступеня агресивності і конфліктності, батьківського ставлення до дитини, ОСОБА_1 є соціально адаптованим, прагне гармонії в міжособистісних стосунках, психологічно зважений. Діагностика агресивності і конфліктності дає підстави стверджувати, що відповідач не є агресивною і конфліктною людиною, може виховувати доньку. Таким чином, особистісні особливості батька не впливатимуть на неї негативно. В результаті підсумовано, що у ОСОБА_1 відсутні особливості особистості і поведінки, які можуть негативно впливати на дитину та/або перешкоджати нормальному розвиткові дитини (том І а.с. 218-221).

Крім того, відповідачем представлено рецензію на висновок спеціаліста за результатами дослідження за зверненням ОСОБА_2 від 02 грудня 2013 року №290, надану психологом ОСОБА_9 (том І а.с. 175-181).

Згідно даної рецензії автором зазначено, що в ході аналізу рецензованих висновків про психологічний стан дитини було виявлено такі порушення: 1) в ході формування введення в дослідження (опора на необ'єктивні дослідження і слова матері); в ході збору матеріалу досліджень (присутність матері під час проведення дослідження ставлення дитини до членів сім'ї, бесіда з матір'ю в присутності дитини, зловживання кількістю методик і проективних методик зокрема); в ході формування висновків (неправильне використання наукового поняття «емоційне відчуження», складання висновків виходячи з неправильних ввідних даних); у висновках немає відповіді на запитання щодо позитивних і негативних моментів позбавляння дитини можливості зустрічатися з батьком. Крім того, автором за результатами проведеної рецензії сформовано висновок щодо наявності у дитини емоційного відчуження середньої форми, протилежний за змістом, до висновку сформованого у рецензованому висновку. Як підсумовано автором рецензії, за даними наукових досліджень це призводить до негативних психологічних наслідків в сьогоденні, а також в майбутньому, тому позбавлення можливості батькові зустрічатися з дитиною в цих умовах не бажано, і навпаки: бажання мами відділити дитину від батька наносить дитині психологічну шкоду.

Позивачка звернулась до суду з позовом до про зміну способів участі батька та баби у вихованні дитини, встановлених вище.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що визначення запропонованого позивачкою способу участі батька та баби у вихованні дитини і участі у спілкуванні з нею, відповідає інтересам дитини. Крім того, з огляду на неявку відповідачів та їх представника в судові засідання 04 листопада 2016 та 13 лютого 2017 року клопотання про призначення судово-психологічної експертизи залишено ухвалою суду без розгляду, у зв'язку з чим суд вирішував справу на підставі доказів, наданих сторонами.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає наведеній вище нормі, з огляду на таке.

Так, регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом України, який визначає зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів, з метою, в тому числі, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. За змістом положень ч. 1 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин може здійснюватися іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 151, ч. 1 ст. 157 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За статтею 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частинами першою, другою ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

У відповідності до вимог ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Статтею 263 СК України передбачено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Таким чином, встановлення судом конкретного способу участі у вихованні дитини, місця та часу спілкування, його характер та обсяг, обумовлюються обставинами кожної конкретної справи та зрештою визначаються з урахуванням основних інтересів дитини.

Обґрунтовуючи необхідність зміни раніше визначених способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею батька та баби, представник позивача в суді першої інстанції пояснювала тим, що реалізація відповідних прав здійснюється відповідачами у спосіб, який шкодить нормальному розвитку та інтересам дитини. Зокрема, відповідачі з'являються на зустрічі до неповнолітньої дочки в супроводі численних сторонніх осіб, переважно чоловіків, намагаються фіксувати момент зустрічі з дитиною на відеокамеру та щоразу зчиняють скандали з позивачем та її батьками з приводу небажання дитини з ними йти на прогулянку. Крім того, представник позивача пояснювала, що у вересні 2013 року відповідачі додатково до часу, встановленого їм для зустрічей з дитиною почали спонтанно відвідувати дитину в школі під час навчального процесу, чим вводили дитину в стан крайньої тривоги, навіть не переймаючись тим як саме їх візит відобразиться на психологічному стані дитини та її здатності далі сприймати навчальний матеріал.

Крім того, судом першої інстанції були допитані свідки, покази яких також в сукупності з іншими доказами були покладені в основу оскаржуваного рішення.

В ході розгляду справи встановлено, що дитина категорично відмовляється від побачень з батьком.

Виходячи зі змісту ст.76 ЦПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Так, в суді апеляційної інстанції представником скаржника не надано доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, оскаржуване рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав його невідповідності фактичним обставинам справи, а також неправильним застосуванням судом норм матеріального права, оскільки змінивши спосіб участі батька у вихованні доньки шляхом зменшення можливості бачитись з нею, суд першої інстанції в порушення норм матеріального права обмежив його і доньку можливості безперешкодного спілкування, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з висновку спеціаліста за результатами дослідження від 02 грудня 2013 року №290, складеного психологом Центру психодіагностики та психологічної експертизи МІГП ОСОБА_11 дитина ОСОБА_4 мала зміни психоемоційного стану та поведінки, у зв'язку з залякуванням батька покаранням при відсутності реальної провини, у зв'язку з чим потребує у відокремленні від батька, що здійснює психологічне насильство над дитиною. Крім того, з показів допитаних свідків, відповіді дитячої клінічної лікарні №4 також вбачається, що відповідачі реалізовували свої права на участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею у спосіб, що перешкоджає нормальному вихованню дитини, всупереч її власним інтересам.

Крім того, доводи скаржника про те, що з метою виправлення негативних наслідків є необхідним за рекомендацією психолога ОСОБА_9 більш тривалі періодичність та тривалість побачень з малолітньою ОСОБА_4, що не врахував суд першої інстанції при ухваленні судового рішення, а також та обставина, що висновок психолога про психотравму ОСОБА_4 не містить посилання на зв'язок настання психотравми з зустрічами ОСОБА_4 з батьком, бабою та дідом, також відхиляються колегією суддів, оскільки висновки психолога ОСОБА_9 та рецензія складені на основі даних, наведених виключно ОСОБА_1 та без фактичного дослідження психологічного стану дитини.

Що стосується клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-психологічної експертизи, суд першої інстанції залишив його без розгляду у зв'язку з неявкою відповідачів у судові засідання 04 листопада 2016 та 13 лютого 2017 року.

Отже, виходячи з встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що визначення запропонованого позивачем способу участі батька та баби у вихованні дитини та участі у спілкуванні з нею відповідає інтересам дитини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись статтями 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повну постанову складено 22 грудня 2017 року.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач