АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/679/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Великобурімської сільської ради, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання дій неправомірними, визнання свідоцтва про право на спадщину та договорів купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами ,-

в с т а н о в и л а :

03 жовтня 2016 року ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом до Великобурімської сільської ради, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8 про визнання дій неправомірними, визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами.

Позивач посилається в позові, що 17 липня 1990 року помер її батько ОСОБА_10, який на час смерті проживав з співмешканкою ОСОБА_11. Після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого входить житловий будинок з надвірними спорудами в с. Велика Бурімка по вул. Гоголя, № 8 Чорнобаївського району, Черкаської області.

Позивач ОСОБА_6 вказує в позові, що заповіту батько не складав, співмешканка ОСОБА_11 спадщину спадкодавця у встановленому законом порядку не оформляла, заяви про прийняття не подавала. Тому позивач вважає, що вона прийняла спадщину як донька спадкодавця, фактично вступивши в управління спадковим майном, оскільки вчинила дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року. Проте на даний час позивач не може оформити свої спадкові права, оскільки сільською радою с. Велика Бурімка помилково, в порушення норм законодавства головою двору було записано ОСОБА_11, яка не перебувала у шлюбі з її батьком та відповідної заяви не подавала.

Позивачем ОСОБА_6 неодноразово уточнювались та змінювались позовні вимоги, остаточно позивач просила суд : - встановити факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_10 шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном (отримала у власність речі домашнього вжитку);

- визнати дії Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району по переведенню погосподарського номеру домоволодіння в с. Велика Бурімка, вул. Гоголя, 8, на імя ОСОБА_11 неправомірними;

- визнати свідоцтво про право на спадщину, посвідчене 20 червня 2015 року за № 441 державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 на імя ОСОБА_8 недійсним;

- визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 06 липня 2015 року, укладені між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_13 та зареєстровані в реєстрі за № 1246, № 1247;

- визнати за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом на спірний житловий будинок.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до Великобурімської сільської ради, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання дій неправомірними, визнання свідоцтва про право на спадщину та договорів купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами у звязку із застосуванням строків позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала на рішення апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що вона прийняла спадщину після смерті свого батька, оскільки вчинила дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, а саме вступила в фактичне володіння та управління спадковим майном померлого шляхом отримання у власність речей домашнього вжитку. Просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, яка зявилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду і не доведено ті обставини, що саме лише в березні 2015 року їй стало відомо про переведення органом місцевого самоврядування погосподарського номеру на ОСОБА_11 Суд послався в рішенні, що ОСОБА_6 проживає в тому ж населеному пункті, де знаходиться спірне майно, і суд не вбачає перешкод, які б могли завадити позивачу зясувати у сільській раді інформацію щодо будинку, де проживав її батько. А ті обставини, що позивачу з 1990 року по 2015 рік не було відомо про переведення погосподарського номеру житлового будинку, де проживав її батько на іншу особу після смерті ОСОБА_10 , можуть свідчити лише про небажання ОСОБА_6 прийняти та отримати спадщину.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважаючи, що висновки суду першої інстанції є вірними та обґрунтованими, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 (дівоче прізвище «Руденко») є донькою ОСОБА_10, що підтверджується даними свідоцтва про народження ЯЖ № 891300 та свідоцтва про шлюб НАГ № 045813 (а. с. 5).

Згідно даних виписок із погосподарських книг Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району сімя ОСОБА_10 у 1958 1963 роках складалася з: голови сімї ОСОБА_14, дружини ОСОБА_15, сина ОСОБА_10, невістки ОСОБА_16, внука ОСОБА_17 (а. с. 6-7).

Судом першої інстанції встановлено з письмових пояснень Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району (а. с. 42-43) та не заперечується іншими учасниками процесу, що за вищевказаною адресою ОСОБА_10 проживав спільно зі співмешканкою ОСОБА_11 19 років, яка також була зареєстрована за вищевказаною адресою.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-СР № 255026, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чорнобаївського районного управління юстиції у Черкаській області 17 липня 1990 року помер ОСОБА_10 (а. с. 3).

Відповідно даних довідки Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району № 245 від 06 травня 2015 року на день смерті ОСОБА_10 до складу його сімї входила лише співмешканка ОСОБА_11 (а. с. 10).

Після смерті батька позивача ОСОБА_6 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, що вбачається з листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори № 1641/01/16 від 13 жовтня 2016 року (а. с. 31).

24 квітня 1992 року на підставі рішення виконкому Чорнобаївської районної ради народних депутатів № 256 від 21 листопада 1991 року ОСОБА_11 було видано свідоцтво № 39 про право приватної власності на домоволодіння № 8 за адресою: вул. Гоголя, с. Велика Бурімка Чорнобаївського району (а. с. 44) .

Також ОСОБА_11 за вказаною адресою було приватизовано земельну ділянку площею 0,4044 га., державний акт серії ЯА № 471789. (а. с. 45).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-СР № 241946 ОСОБА_11 07 листопада 2014 року померла. (а. с. 49).

24 грудня 1999 року ОСОБА_11 було складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району, зареєстрованого за № 66, яким все своє майно вона заповідала ОСОБА_8 (а. с. 50).

ОСОБА_8 спадщину після смерті матері прийняла, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок та земельну ділянку. В подальшому ОСОБА_8 здійснила продала отримане спадкове майно, яке придбала ОСОБА_7. Договори купівлі-продажу нерухомого майна укладені 06 липня 2015 року, посвідчені приватним нотаріусом Чорнобаївсього районного нотаріального округу ОСОБА_18 та зареєстровані в реєстрі за № 1246 і № 1247 (а. с. 71-74).

Як вбачається з листа Великобурімської сільської ради № 668 від 21.12.2016 року (а.с. 95) на даний час у спірному будинку зареєстровані ОСОБА_7 та малолітня ОСОБА_19

Відповідно до вимог ст. 75 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), що була чинною на час виникнення правовідносин, а саме відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10, померлого 17 липня 1990 року, позовна давність застосовується судом обов'язково та в імперативному порядку, тобто незалежно від заяви сторін.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом, тобто з 1 січня 2004 р.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 р., спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права.

Доводи апелянта про те, що вона фактично вступила в управління спадковим майном після смерті батька ОСОБА_10 померлого 17.07. 1990 року, але з 1990 року по 2015 рік позивачу не було відомо про переведення погосподарського номеру будинку на іншу особу, яка проживала з батьком, тому позивач не пропустила строк позовної давності, спростовуються її ж заявленою в суді вимогою про поновлення строку позовної давності на звернення до суду, як пропущеного з поважних причин.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції , враховуючи обставини справи, надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6 у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню , так як є безпідставними, були предметом розгляду суду першої інстанції , не спростовують висновків суду , яким дана належна оцінка.

Отже, посилання апелянтів, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду, та давали підстави для скасування рішення суду і задоволення вимог позивачів, апеляційна скарга не містить.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять субєктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції, тому задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Великобурімської сільської ради, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання дій неправомірними, визнання свідоцтва про право на спадщину та договорів купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :