АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника позивача - Бакалова О.С.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між сторонами був укладений договір від 01 лютого 2016 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов"язання з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового будинку АДРЕСА_1, а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, передбачених договором.

Внаслідок неналежного виконання протягом тривалого періоду часу зобов"язань за договором у відповідача станом на 01 червня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 22689, 00 грн. З урахуванням інфляційної складової боргу та трьох відсотків річних заборгованість відповідача перед позивачем становить 34182, 93 грн. Посилаючись на зазначені обставини, та на підставі ст..ст.322, 526, 625 ЦК України просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 34182, 93 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» - Баклов О.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» - Бакалов О.С. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з реєстру ( а.с.8).

ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є балансоутримувачем та обслуговуючою організацією, яка здійснює утримання та обслуговування будинку АДРЕСА_1 виключно в обсягах та за кошти власників об»єктів нероухумості, що розташовані у даному будинку.

1 лютого 2016 року між ТОВ «Ковальська - Житлосервіс»та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі-договір) ( а.с.5-7).

Відповідно до умов даного договору, товариство взяло на себе зобов»язання з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового будинку АДРЕСА_1, а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, передбачених договором.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 11 грудня 2012 року № 2216 «Про внесення змін до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради ( Київська міська державна адміністрація) від 10 квітня 2012 року № 579», що набрало законної сили з моменту опублікування 15 січня 2013 року в газеті «Хрещатик», затверджені тариф та структура тарифу в розмірі 3,95 грн. по будинку АДРЕСА_1..

Крім того, судом установлено, що фактичне заселення відповідача ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 відбулося у лютому 2016 року. До 1 лютого 2016 року з боку позивача ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» жодних пропозицій відповідачу щодо укладення договору не надходило, рахунки для сплати житлово-комунальних послуг не надсилались.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не знайшли свого підтвердження, фактичне заселення відповідача до квартири відбулося у лютому 2016 року, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій був укладений 1 лютого 2016 року, до цього жодних зобов»язань за цим договором у відповідача не виникало.

Такий висновок суду першої інстанції грунтується на встановлених судом обставинах.

Відповідно до ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

У справі «Мантованеллі проти Франції» Європейський суд з прав людини відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п.1 ст.6 Конвенції є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що внаслідок невиконання відповідачем зобов»язань за договором від 1 лютого 2016 року у останнього утворилась заборгованість у розмірі 22689 грн. за період з лютого 2013 року по травень 2016 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що збудована та передана йому квартира АДРЕСА_1, власником якої він є, мала недоліки, що позбавило його можливості користуватися квартирою до лютого 2016 року. До лютого 2016 року рахунку на оплату житлово-комунальних послуг йому не виставлялись. З часу укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій ( 1 лютого 2016 року) свої обов»язки по оплаті вартості наданих послуг він виконує.

Зазначені обставини представником позивача у судовому засіданні не заперечувалися.

Відповідно до п.20 договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного між сторонами 1 лютого 2016 року, договір набирає чинності з моменту його підписання. Зазначений пункт договору дає підстави стверджувати, що обов»язки сторін за цим договором виникли з 1 лютого 2016 року, А тому відсутні підстави вважати, що внаслідок не виконання зобов»язань за цим договором у відповідача виникла заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з лютого 2013 року по травень 2016 року.

Отже, оскільки між сторонами договір укладений 1 лютого 2016 року, а позивачем на підставі цього договору нарахована заборгованість за житлово-комунальні послуги за період, коли цей договір не діяв, суд першої інстанції, виходячи із засад рівності і змагальності у судовому процесі, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог.

На інші обставини. в обґрунтування своїх позовних вимог, представник позивача не посилався, підстави позову протягом розгляду справи в суді першої інстанції не змінював.

Враховуючи визначені законом межі розгляду справи в апеляційному порядку ( ч.1 ст.303 ЦПК України), доводи апеляційної скарги щодо обов»язку власника квартири утримувати своє майно та нести витрати за житлово-комунальні послуги незалежно від наявності між сторонами письмового договору, не можуть буту прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки на зазначені обставини представник позивача в обґрунтування своїх вимог не посилався, такі обставини не були предметом розгляду судом першої інстанції.

Самі по собі положення ст..322 ЦК України, якими передбачено обов»язок власника утримувати своє майно, без доведення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не можуть бути підставою для задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка забраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 17 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: