Справа № 160/3/17 Головуючий у 1 інстанції: Кідиба Т.О.
Провадження № 22-ц/773/542/17 Категорія: 19 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Шевчук Л.Я., Данилюк В.А.,

секретар с/з ОСОБА_1,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 03 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 03 березня 2017 року позов у даній справі задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Національної академії внутрішніх справ 28203 грн. 05 коп. витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, та 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення. Покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні, просить скасувати рішення, ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що в звязку з зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням 09.08.2012 року між Львівським державним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України у Волинській області та ОСОБА_3 укладено договір №96 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а.с. 13-14). 18.07.2014 року між Львівським державним університетом внутрішніх справ, Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_3 укладено Додатковий договір № 4 до Договору №96 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

29 липня 2014 року, відповідно до витягу із наказу ректора НАВС №118ос, ОСОБА_4 зараховано на навчання до Національної академії внутрішніх справ курсантом 2 курсу Прикарпатського факультету НАВС по переводу (а.с. 16).

26 червня 2015 року, відповідно до витягу із наказу ректора НАВС №914 «Про випуск здобувачів ступеня вищої освіти бакалавр за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» Прикарпатського факультету НАВС ОСОБА_3 видано диплом бакалавра за кваліфікацією оперуповноважений, спеціальність «Правоохоронна діяльність» (а.с. 17).

Згідно з рішенням Комісії з персонального розподілу випускників НАВС ОСОБА_3 відраховано з числа курсантів та відряджено для подальшого проходження служби з 27 червня 2015 року у розпорядження УМВС України у Волинській області (а.с. 72).

Наказом УМВС України у Волинській області від 20 серпня 2015 року №242 о/с ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням (а.с. 18, 19).

У поясненнях від 18.08.2015 року на імя начальника УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 (а.с 20) при звільненні зі служби відповідач ствердив, що він ознайомлений з умовами договору та йому відомо про сплату фактичних витрат навчальному закладу за період навчання.

Із довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ, з якою відповідач ознайомлений, вбачається, що розмір фактичних витрат за період його навчання з 01 вересня 2012 року по 26 червня 2015 року (без врахування періоду з 01 вересня 2012 року по 31 серпня 2013 року) склав 28203,05 грн. (а.с. 24).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач в період навчання перебував на державному забезпеченні, проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений за власним бажанням, не відпрацювавши передбачений договором та законом трьохрічний термін після закінчення навчання. Оскільки добровільно відповідач понесених витрат на його навчання не відшкодував, то зобов'язаний нести відповідальність встановлену чинним законодавством та передбачену умовами укладеного договору.

Такі висновки суду є правильними та відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 18 Закону України «Про міліцію» в редакції, чинній на момент укладення Договору між навчальним закладом та ОСОБА_3 В А., було передбачено, що курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Статтею 56 ЗУ «Про вищу освіту», в редакції чинній на момент укладення Договору між навчальним закладом і ОСОБА_3, передбачалося, що випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Якщо випускник вищого навчального закладу навчався за кошти третьої особи, його працевлаштування здійснюється відповідно до укладеної між ними угоди.

Пунктом 2.3.6. укладеного договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, який підписаний відповідачем, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору (через небажання продовжувати навчання чи недисциплінованість, відмова від проходження служби по закінченню навчання, звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни) особа зобовязується відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

У п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року № 313, передбачено, що відшкодування здійснюєтьсяв розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг вартості спожитих енергоносіїв.

Таким чином, суд першої інстанції вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 611, 614 ЦК України, Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року №992, умови укладеного між сторонами цивільно-правового договору (пп. 2.3.5, 2.3.6, 3.1, 3.2, 3.3), на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_3 був звільнений з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, а, отже, він повинен відшкодувати понесені фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно Закону України «Про вищу освіту» випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи, держава у співпраці з роботодавцями забезпечує створення умов для реалізації випускниками вищих навчальних закладів права на працю, гарантує створення рівних можливостей для вибору місця роботи, виду трудової діяльності з урахуванням здобутої вищої освіти та суспільних потреб є безпідставними, так як позов пред'явлено не про відшкодування витрат за надання освітніх послуг, а про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі на підставі договору, який відповідачем не виконано.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання укладеного цивільно-правового договору. Порушення норм Конституції України, як акта прямої дії, на яку відповідач посилається, та ЗУ «Про вищу освіту» при ухваленні рішення допущене не було.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права й підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 03 березня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді