У х в а л а

іменем україни

15 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Демяносова М.В.,Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Попільнянського районного відділення Андрушівського міжрайонного відділу лабораторних досліджень державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Державної санітарно-епідеміологічної служби України в особі завідувача відділення ОСОБА_5 про визнання незаконною бездіяльності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати незаконною бездіяльність щодо сплати Попільнянською райсанепідемстанцією грошових коштів по збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування стосовно його середнього заробітку (доходу) 6 466 грн за період з 11 лютого 1999 року по 18 лютого 2005 року; сплатити Пенсійному фонду страхові пенсійні внески стосовно його доходу 6 446 грн; відшкодувати моральну шкоду в розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач не сплатив збір по загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню стосовно присудженого рішенням суду від 12 лютого 2009 року на його користь середнього заробітку 6446 гривень за період з 11 лютого 1999 року по 18 лютого 2005 року, хоча присуджений середньомісячний заробіток не відноситься до Переліку видів оплати праці та інших виплат, на які не нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 травня 1998 року №697. Позивач зазначає, що зі змісту інформації Пенсійного фонду видно, що згаданий збір у 2009−2010 роках не вчинено, а в трудовому архіві навіть відсутні дані про виплачений йому у 2009 році середній заробіток (дохід). Вказує, що відповідач не вживав і не вживає ніяких заходів, які були б спрямовані на усунення вказаних недоліків, від добровільного виконання своїх обов'язків ухиляється тривалий час. Вважає, що йому спричинені матеріальні збитки, а також моральну шкоду, оскільки така бездіяльність істотно вплинула та продовжує негативно впливати на розмір пенсії. Позивач зазначає, що в результаті несплати внесків він поніс душевні переживання внаслідок порушення його цивільних прав на належне пенсійне забезпечення, переніс моральні страждання і хвилювання у зв'язку з цим порушенням.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 08 лютого 2016 року рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2016 рокув частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано, у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що Попільнянська районна санітарно-епідеміологічна станція ліквідована, а Попільнянське районне відділення Андрушівського міжрайонного відділу лабораторних досліджень державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Державної санітарно-епідеміологічної служби України» не є її правонаступником, а тому відповідно до ст. ст. 104, 105, 110 ЦК України не може бути відповідачем у заявленому позові.

Крім того, правильним є висновок, що вимоги до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки належним відповідачем у справі повинна бути юридична особа з якою посадова особа перебувала у трудових відносинах.

Однак, зважаючи, що юридична особа з якою ОСОБА_5 у спірний період перебувала у трудових відносинах і яка мала б бути належним відповідачем по справі, ліквідована, то відсутні підстави для розгляду позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Демяносов

О.В.Ступак