Провадження № 2/761/2485/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Притули Н.Г.,

при секретарі: Припутневич В.І.,

за участі представників

відповідача ТОВ «Факторинг Фінанс»: Гусєва Д.С., Коновалова О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Флоріда Флекс» про визнання договору поруки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Флоріда Флекс» про визнання недійсним договору поруки №180711/П2 від 18.07.2011 року, що укладений між ОСОБА_3, Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Флорида Флекс».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.07.2011 року між ТОВ «Факторинг Фінанс» та ТОВ «Флоріда Флекс» було укладено договір факторингу №180711, предметом якого є здійснення фактором факторингу дебіторської заборгованості (права вимоги) клієнта по відношенню до третіх осіб (боржників). Строк дії договору встановлено до 17.07.2012 року, а дебітором є ВАТ «Чернігівська кондитерська фабрика «Стріла».

На виконання умов вказаного договору, ТОВ «Факторинг Фінанс» здійснило факторингове фінансування ТОВ «Флоріда Флекс» в сумі 500 000,00 грн., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Клієнта НОМЕР_1, що відкритий у ПАТ «Банк Національний кредит».

При цьому, з метою забезпечення виконання Клієнтом усіх зобов'язань перед ТОВ «Факторинг Фінанс» за цим договором, 18.07.2011 року між ТОВ «Флоріда Флекс» в особі директора ОСОБА_5, ТОВ «Факторинг Фінанс» в особі директора Гусєва Д.С. та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №180711/П2, за умовами п.1.1 якого позивач зобов'язався перед ТОВ «Факторинг Фінанс» відповідати за зобов'язанням по договору факторингу №180711 від 18.07.2011 року з повернення кредиту у розмірі 500 000,00 грн.

Разом з тим, через невиконання ТОВ «Флоріда Флекс» своїх зобов'язань за Договором факторингу, рішенням Подільського районного суду м.Києва від 26.11.2013 року та рішенням Апеляційного суду м.Києва від 11.02.2014 року з ТОВ «Флоріда Флекс» та ОСОБА_3 стягнуто на користь ТОВ «Факторинг Фінанс» 1 371 849,86 грн. несплаченої уступленої суми грошової вимоги, пені, штрафу та трьох відсотків річних, а також 137 974,97 грн. простроченої плати за користування факторинговим фінансуванням, пені, штрафу та трьох відсотків річних.

В той же час, як випадково стало відомо позивачу, вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 23.02.2016 року директора ТОВ «Флоріда Флекс» ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.222 та ч.1 ст. 366 КК України та встановлено обставини того, що на початку липня 2011 року ОСОБА_5, повідомивши неправдиву інформацію засновникові ТОВ «Флоріда Флекс» та керівництву ТОВ «Факторинг Фінанс» про співпрацю із ПАТ «Чернігівська кондитерська фабрика «Стріла», у подальшому, а саме 18.07.2011 року, уклав договір факторингу із ТОВ «Факторинг Фінанс» №180711, з лімітом максимальної заборгованості за факторинговим фінансуванням до 500 000 гривень, при цьому надав на підтвердження дебіторської заборгованості підроблені видаткові накладні про отримання товару, виготовленого його товариством ПАТ «Чернігівська кондитерська фабрика», які стали підставою для перерахування ТОВ «Факторинг Фінанс» на рахунок ТОВ «Флоріда Флекс» коштів у сумі 492 677,93 грн., що не були повернуті, чим завдано матеріальної шкоди ТОВ «Факторинг Фінанс».

У зв'язку із зазначеним, позивач вказує, що у випадку, якби ОСОБА_5, як сторона оспорюваного договору поруки, умисно не повідомив би йому неправдиву інформацію про співпрацю із ПАТ «Чернігівська кондитерська фабрика «Стріла» та не здійснив запевнень щодо надійності такої угоди, він не взяв би на себе обов'язки поручителя за договором факторингу від 18.07.2011 року та не підписав би оспорюваний договір поруки від 18.07.2011 року.

На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити та визнати вказаний договір поруки недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, він зазначає, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача ТОВ «Факторинг Фінанс» Коновалов О.С. та Гусєв Д.С. у судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а також на відсутність підстав, встановлених чинним цивільним законодавством України для визнання договору поруки недійсним.

Відповідач ТОВ «Флоріда Флекс» свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив.

Вислухавши пояснення представників відповідача, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 18.07.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Факторинг Фінанс" і ТОВ "Флоріда Флекс" був укладений договір факторингу №180711.

Предметом договору стало здійснення фактором факторингу дебіторської заборгованості (права вимоги) клієнта по відношенню до третіх осіб (боржників). Встановлено строк дії договору до 17.07.2012 року. Дебітором є ВАТ «Чернігівська кондитерська фабрика "Стріла".

На виконання умов вказаного договору, ТОВ "Факторинг Фінанс" здійснило факторингове фінансування ТОВ "Флоріда Флекс" в сумі 500 000,00 грн., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Клієнта НОМЕР_1, що відкритий у ПАТ «Банк Національний кредит».

У забезпечення виконання Клієнтом усіх зобов'язань перед ТОВ "Факторинг Фінанс" за цим договором, 18.07.2011 року між ТОВ "Флоріда Флекс" в особі директора ОСОБА_5, ТОВ "Факторинг Фінанс" в особі директора Гусєва Д.С. та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №180711/П2, за умовами п.1.1 якого позивач зобов'язався перед ТОВ "Факторинг Фінанс" відповідати за зобов'язанням по договору факторингу №180711 від 18.07.2011 року з повернення кредиту у розмірі 500 000,00 грн.

У зв'язку із невиконанням ТОВ "Флоріда Флекс" своїх зобов'язань за Договором факторингу, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26.11.2013 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.02.2014 року з ТОВ "Флоріда Флекс" та ОСОБА_3 стягнуто на користь ТОВ "Факторинг Фінанс" 1 371 849,86 грн. несплаченої відступленої суми грошової вимоги, пені, штрафу та трьох відсотків річних, а також 137 974,97 грн. простроченої плати за користування факторинговим фінансуванням, пені, штрафу та трьох відсотків річних.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, як на підставу для визнання договору поруки недійсним, зазначає, що директор ТОВ «Флоріда Флекс» ОСОБА_5, як сторона оспорюваного правочину, укладаючи вказаний договір, ввів його в оману та повідомив неправдиву інформацію про співпрацю із ПАТ «Чернігівська кондитерська фабрика «Стріла» та на підтвердження дебіторської заборгованості надав підроблені видаткові накладні.

При цьому, на підтвердження своїх позовних вимог позивач в якості доказу посилається на Вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 23.02.2016 року.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вимогами ч. 1 ст. 230 ЦК України регламентовано, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Поряд з цим, згідно роз'яснень, які містяться в п.27 постанови Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст.ст. 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому ст.ст. 185, 187, 189 ЦПК України.

Відтак, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд, дослідивши наявну в матеріалах копію Вироку Шевченківського районного суду м.Києва від 23.02.2016 року вважає, що посилання позивача на вказаний вирок не є належним доказом того, що оспорюваний договір поруки був укладений ним під впливом обману, адже цим вироком не встановлено обставин, за яких будь-які особи, а зокрема Директор ТОВ «Флоріда Флекс» ОСОБА_5, здійснив дії, направлені на введення позивача в оману при укладенні договору поруки, а відносини між ПАТ «Чернігівська кондитерська фабрика «Стріла» на момент укладення договору не ставились під сумнів.

Щодо підроблення ОСОБА_5 податкових накладних, то слід зазначити, що як встановлено вироком суду, таке підроблення дійсно відбувалось, але не до укладення договору поруки, а в період з 31.08.2012 року по 08.02.2013 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення між сторонами договору поруки, у ТОВ «Флоріда Флекс» були господарські відносини з ПАТ «Чернігівська кондитерська фабрика «Стріла» за договором №1-10, про що свідчить лист ПАТ «Чернігівська кондитерська фабрика «Стріла» від 06.06.2013 року.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обман стосовно мети укладення договору поруки, на який посилається позивач в своєму позові, не є істотною обставиною, яка впливає на вчинення правочину, а отже не може слугувати підставою для визнання такого договору недійсним згідно з вимогами ст. 230 ЦПК України.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником ( ч.1 ст.553 ЦК України).

Також, згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що укладання договору поруки відповідало вільному волевиявленню позивача, що у цьому договорі сторонами погоджено усі істотні його умови, що договір підписаний позивачем особисто та без застережень, що на час підписання договору поруки між ТОВ "Флоріда Флекс" та ПАТ "Чернігівська кондитерська фабрика "Стріла" дійсно існували господарські відносини за договором 1-10, а підробка ОСОБА_5 накладних відбулася після укладання позивачем договору поруки.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а отже позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 203, 215, 229, 230 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 64, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Флоріда Флекс» про визнання договору поруки недійсним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.Г.Притула