Номер провадження: 22-ц/785/3749/17
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

у відкритому судовому засіданні

розглянула апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Валеріївни, про захист прав споживача шляхом визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення сплачених грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

02.09.2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» (ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ», ТОВ ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., про захист прав споживача шляхом визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення сплачених грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» було укладено договір фінансового лізингу № 000194 (Договір) з Додатком №1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., предметом лізингу по Договору був транспортний засіб ZAZ Lanos.

За умовами Договору ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» зобов'язалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування автомобіль «ZAZ Lanos», позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші передбачені договором платежі. На виконання договірних умов, позивач сплатив відповідачу авансовий платіж у розмірі 20 020 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача.

Договір йому було надано лише після сплати зазначеної суми грошей, ознайомившись із умовами Договору та додатками до нього позивач дійшов висновку, що його ввели в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань, ціни транспортного засобу, яка є значно нижчою ніж ринкова, він дізнався, що згідно умов Договору можливості розірвати договір в нього немає, оскільки його розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів неможливе, що є порушенням його прав, як споживача і є несправедливими.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 000194 та стягнути з відповідача на його користь сплачені ним грошові кошти в розмірі 20020 грн.

Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням суду першої інстанції від 02.02.2017 року позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі. Визнано договір фінансового лізингу № 000194 від 25 липня 2016 року, укладений між ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» та ОСОБА_2 недійсним, стягнуто з ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» на користь ОСОБА_2 20 020грн. ( а.с.85-88)

В апеляційній скарзі ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» просить рішення суду першої інстанції від 02.02.2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом вимог матеріального та процесуального права.(а.с.93-96).

Представник апелянта, відповідача, в судове засідання не з'явився, про день і час судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням.

Позивач ОСОБА_2 надав свої заперечення на апеляційну скаргу, вважає рішення законним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла доводи скарги, заперечення на неї, колегія дійшла висновку апеляційну скаргу ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлено, що 25 липня 2016 року між позивачем та ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» було укладено договір фінансового лізингу №000194 з Додатком №1, посвідчений приватним нотаріусом Ткаченко І.В.(а.с.21-27).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу визначений у п. 1.2 цього договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 1.2 договору фінансового лізингу, предметом лізингу є автомобіль марки ZAZ Lanos.

Статтею 2 договору передбачено, що платіж за адміністрування договору це першочерговий одноразовий платіж, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за підготовку, перевірку та розгляд документів для укладання договору, пошуку предмета лізингу відповідно до встановлених специфікацій лізингоодержувачем, незалежно від призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за адміністрування договору становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу, який вказується в додатку № 1 до договору.

Відповідно до п. 13.1, 13.2, 13.3 договору платіж за адміністрування договору являє собою винагороду лізингодавця за організаційні заходи пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Розмір платежу за адміністрування договору, погоджений сторонами складає десять відсотків від вартості предмету лізингу та вказується в додатку № 1 до договору.

Згідно додатку № 1 до договору платіж за оформлення договору складає 20 020 грн.

Відповідно до п. 16.1 договору лізингоодержувач, який сплатив платіж за адміністрування договору (частину платежу за адміністрування договору) частково або повністю сплатив авансовий платіж та не отримав предмету лізингу, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк встановлений чинним законодавством. Лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає сплачений лізингоодержувачем авансовий платіж та/або частина авансового платежу. Платіж за адміністрування договору (частина платежу за адміністрування договору) в такому випадку поверненню не підлягає.

Пунктом 16.2 договору лізингоодержувач, який повністю сплатив авансовий платіж та не отримав предмету лізингу, має право розірвати даний договір за власним бажанням у випадку неможливості придбання предмету лізингу лізингодавцем або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмету лізингу, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк встановлений чинним законодавством. Лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає сплачений лізингоодержувачем авансовий платіж. Платіж за адміністрування договору (частина платежу за адміністрування договору) в такому випадку поверненню не підлягає.

Також згідно п. 16.5 договору лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку з підстав передбачених у п. 4.7 статті 4 договору. У такому випадку лізингодавець повертає ліингоодержувачу сплачений ним авансовий платіж або частину авансового платежу за мінусом 20 % відсотків, які лізингодавець утримує в якості штрафу за невиконання договору. Платіж за адміністрування договору поверненню не підлягає.

При цьому п. 4.7 договору передбачено, що в односторонньому порядку розірвати даний договір у випадку неможливості придбання предмету лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу та у разі не обрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом трьох місяців з моменту повідомлення лізингоодержувача про таку обставину. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п. 16.5 ст. 16 даного договору, що стосується обсягу повернення коштів.

Правовідносини, що виникли між сторонами у зв'язку з укладанням договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України « Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг..

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересм держави, суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

В ході розгляду справи було встановлено, що позивач дійсно був введений в оману, неправильно сприймав умови Договору. Саме платежі він сприймав як виплату вартості транспортного засобу частинами, у дійсності, відповідач вважає, що призначення платежу у розмірі 2020грн., це платіж за адміністрування договору (частина платежу за адміністрування договору) в такому випадку цей платіж поверненню не підлягає.

Суд першої інсанції при розгляді справи, дійшов правильного висновку, що Договір фінансового лізингу, що був укладений між сторонами, не відповідає вимогам законодавства:

відповідно до вимог Закону України « Про захист прав споживачів» в Договорі наявні несправедливі умови фінансового лізингу;

Договір суперечить положенням Конституції України, нормам ЦК України, Закону України « Про фінансовий лізинг», положенням п. 9 ч 1 ст.6 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Після ознайомлення з умовами Договору, який був наданий позивачу після внесення 2020грн., позивач дійшов висновку, що введений в оману, вважав за необхідним розірвати Договір, але умови Договору прописані таким чином, що при його розірванні, позивач позбавлений можливості повернути гроші, які ним сплачені, що є несправедливою умовою, порушує права позивача як споживача послуг.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України « Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 24); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

Дав оцінку доказам, що зібрані у справі, доводам та запереченням сторін, прийнявши до уваги вимоги законів, що регулюють вказані правовідносини, суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Правова позиція, яка обрана судом при розгляді справи за вказаним позовом ґрунтується також на правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015року у справі № 6-2766цс15 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Колегія вважає, що рішення суду є законним і справедливим, тому апеляційна скарга відхиляється, рішення місцевого суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307ч1п1,308,315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Валеріївни, про захист прав споживача шляхом визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення сплачених грошових коштів залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

Л.М. Вадовська

Л.Г. Ващенко