Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2068/17
Провадження №: 2/332/979/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 08.08.2017р. подав до суду позовну заяву з вимогою до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання та відшкодування витрат по лікуванню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він є інвалідом першої групи, без обох ніг, потребує стороннього догляду та лікування. Пенсії, яку він отримує, недостатньо. Відповідач є його сином, тому повинен утримувати непрацездатного батька. Просить в позові стягнути з відповідача на його користь аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини з усіх доходів відповідача щомісячно, та в сумі 500 грн. щомісячно на покриття витрат, повязаних с лікуванням.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, вважав за можливе приймати участь у розгляді справи через свого представника ОСОБА_6, надав суду письмові пояснення, в яких зазначено, що позивач ОСОБА_1 часто був відсутній вдома, не ночував, у його вихованні участі не приймав, в школі та в училищі ні разу не був, міг підняти руку на сина, обзивав його, кричав на всю вулицю, деякий час позивач взагалі не працював, тому відповідач з матірю виживали на її зарплату (а.с.96).

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що позивач ОСОБА_1 постійно зловживав спиртними напоями, що і привело до наявного у відповідача захворювання, вчиняв сварки, допускав насильство по відношенню до сина ОСОБА_3 та принижував його, вів аморальний спосіб життя, матеріальної допомоги сину не надавав та участі у вихованні не приймав, що стало причиною у розірванні шлюбу між позивачем та матірю відповідача, окрім того на сьогоднішній день відповідач офіційно не працює та доходів не має, тому просила в позові відмовити. Відповідач сам довів себе до такого хворобливого стану, оскільки внаслідок зловживання алкоголю він захворів на діабет, який в подальшому спровокував ампутацію нижніх кінцівок. Від другого шлюбу ОСОБА_1 має дитину із іншою дружиною, але ОСОБА_1 не записаний там як батько. Надала також суду письмові заперечення, в яких викладена аналогічна позиція (а.с.23-24).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 це її син, а відповідач це її внук. Син знімає квартиру на першому поверсі, він без ніг, пенсія маленька, тому на ліки йому не вистачає, він на інсуліні. Сина до себе в квартиру не бере, оскільки вона проживає на четвертому поверсі. Відповідача, тобто свого онука, останній раз бачила, ще коли він навчався, зараз вважає, що він працює, але де їй невідомо, у нього є автомобіль. З матірю відповідача сімя розпалась. Наразі з нею проживає внучка.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що знає позивача протягом останнього року, це людина, якій потрібна допомога, і тому він як волонтер допомагав позивачу, ходив до магазину, купляв продукти та медпрепарати, пенсіє йому не вистачає.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що позивач є її колишнім чоловіком, а відповідач це її син. Позивач в період шлюбу постійно вчиняв подружні зради, не ночував вдома, вчиняв вдома бійки, дебоши, скандали, неодноразово заражав її венеричними хворобами, постійно ображав сина та піднімав на неї та на нього руку, з цього приводу вона неодноразово зверталась до міліції. Часто користувався послугами проституток. Постійно принижував дитину. Син розпочав працювати з тринадцяти років, оскільки батько взагалі гроші не давав. Постійно знущався над нею та сином, тому на роботі у нього було прізвисько «садист». Внаслідок вказаних подій, знущань та відсутності фінансової підтримки з боку чоловіка вона була ініціатором розлучення. На аліменти не подавала, щоб уникнути спілкування з ним. Шлюб розірвали офіційно, коли сину було 17 років.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона є сусідкою відповідача. Раніше з ними проживав ОСОБА_1 Він постійно дебоширив, висловлював до дружини та сина погрози, крики, образи. Вчиняв бійки, зловживав спиртними напоями, ніколи не гуляв з сином та не займався ним. Матеріально їм допомагала тільки мати його дружини.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона знала сімю ОСОБА_1, він постійно кричав, вчиняв скандали, зловживав спиртними напоями, бив посуд, нецензурно виражався, тому жінка втекла від нього. Вихованням сина не займався, до школи сина водила бабуся мати його жінки. Скандали були із-за зловживань ОСОБА_1 спиртних напоїв і із-за того, що він не працював. Матеріально сина утримувала мати дитини та бабуся мати дружини позивача.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона є однокласницею ОСОБА_9 та часто бувала в неї вдома. Позивач ОСОБА_1 завжди був грубіяном, часто вчиняв скандали та багато пив, оскорбляв дружину та сина, водив сторонніх жінок, сину та дружині ні копійки не давав, є поганою людиною. Відповідач десь підробляє «по металу».

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх істотних обставин, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_3 є сином позивача ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ЖС № 342557 (а.с.6). Позивач є інвалідом першої групи внаслідок загального захворювання та потребує стороннього догляду, що підтверджується довідкою МСЕК серія 10 АББ № 490728 (а.с.5), та відповідними медичними документами (а.с.83-84).

Внаслідок хвороби позивач має постійні матеріальні витрати, що підтверджується відповідними чеками та фінансовими документами (а.с. 57, 103-105).

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 02.08.2012р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 останнього знято з реєстраційного обліку з житлового приміщення за адресою: м.Запоріжжя, вул.Чудова, буд.148 (а.с.7).

Свої позовні вимоги позивач ґрунтує на ст.202 СК України, згідно якої повнолітні син, дочка повинні утримувати батьків, які є непрацездатними, та потребують матеріальної допомоги, та ст.206 СК України, згідно якої якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення по стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, повязаних з лікуванням та доглядом за ним.

Однак, з письмових пояснень відповідача, його представника, та показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 постійно зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, допускав насильство по відношенню до сина ОСОБА_3 та принижував його, вів аморальний спосіб життя, матеріальної допомоги сину не надавав та участі у вихованні не приймав, що стало причиною у розірванні любу між позивачем та матірю відповідача. На сьогоднішній день відповідач офіційно не працює та доходів не має. Позивач в період шлюбу постійно вчиняв подружні зради, не ночував вдома, вчиняв вдома бійки, дебоши, скандали, неодноразово заражав дружину венеричними хворобами, постійно ображав сина та піднімав на дружину та на сина руку, з цього приводу дружина позивача неодноразово зверталась до міліції. Позивач постійно принижував дитину. Син розпочав неофіційно працювати з тринадцяти років, оскільки батько взагалі гроші не давав. Постійно знущався над дружиною та сином, тому на роботі у нього було прізвисько «садист». Внаслідок вказаних подій, знущань та відсутності фінансової підтримки з боку позивача його дружина була ініціатором розлучення. На аліменти вона не подавала, щоб уникнути спілкування з ним. Шлюб розірвали офіційно, коли сину було 17 років. Також ОСОБА_1 Він постійно дебоширив, висловлював до дружини та сина погрози, крики, образи. Вчиняв бійки, зловживав спиртними напоями, ніколи не гуляв з сином та не займався ним. Матеріально їм допомагала тільки мати його дружини. Також ОСОБА_1 постійно кричав, вчиняв скандали, зловживав спиртними напоями, бив посуд, нецензурно виражався, тому жінка втекла від нього. Вихованням сина не займався, до школи сина водила бабуся мати його жінки. Скандали були із-за зловживань ОСОБА_1 спиртних напоїв і із-за того, що він не працював. Матеріально сина утримувала мати дитини та бабуся мати дружини позивача. Також позивач ОСОБА_1 завжди був грубіяном, часто вчиняв скандали та багато пив, оскорбляв дружину та сина, водив сторонніх жінок, сину та дружині ні копійки не давав. Також позивач ОСОБА_1 часто був відсутній вдома, не ночував, у вихованні сина участі не приймав, в школі та в училищі ні разу не був, міг підняти руку на сина, обзивав його, кричав на всю вулицю, деякий час позивач взагалі не працював, тому відповідач з матірю виживали тільки на її зарплату.

Показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 є логічними, послідовними та підтверджують одне одного та пояснення відповідача, у суду немає сумнівів в їх правдивості, тим більше що свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 є сторонніми особами та е мають мотивів оговорювати позивача.

Показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_8 зазначені обставини щодо неналежної поведінки позивача ніяк не спростовують.

Заочне рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 02.08.2012р. взагалі ніяк не підтверджує аліментні зобовязання відповідача, тим більше що ОСОБА_3 не був стороною по цій справі, а мати ОСОБА_1 має власне житло.

Відповідно до ч.1 ст.204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Оскільки судом було встановлено, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків по відношенню до відповідача, суд вважає, що необхідно застосувати положення ч.1 ст.204 СК України та на цій підставі в задоволенні позовних вимог щодо утримання позивача відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат, повязаних з лікуванням позивача, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.206 СК України кошти на лікування батьків стягуються з дитини тільки у випадку, якщо дитина має достатній дохід. Судом було встановлено, що відповідач постійно наразі ніде не працює, офіційного та постійного доходу не має, що підтверджується копією трудової книжки відповідача (а.с.25-26) та довідкою ДФС у Запорізької області від 14.11.17р. (а.с.93-94). Окрім того, як було зазначено раніше, позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до позивача, що в силу ст.204 СК України є підставою для звільнення дитини від обовязку утримувати такого батька. З огляду на викладене суд вважає, що в цій частині позовні вимоги про стягнення витрат, повязаних з лікуванням позивача, також необхідно відмовити.

Суд також зазначає, що відповідач має у власності автомобіль «FORD COURIER», 1998 року випуску, що підтверджується відповідною довідкою Регіонального сервісного центру у Запорізькій області МВС України від 25.09.17р. (а.с.51). Представник позивача вказує на те, що відповідач епізодично тимчасово підробляє та має у власності вказаний автомобіль. Але суду не було надано доказів, які свідчать про стійкій стабільний дохід відповідача та його заробітки за допомогою вказаного автомобіля. Доказів того, що відповідач має інші доходи від підприємницької чи будь-якої діяльності, суду надано не було.

Окрім того, виключно зухвала та цинічна поведінка позивача по відношенню до свого неповнолітнього сина за обставин, які викладені в рішенні, на думку суду є безумовною підставою для відмови в позові на підставі ст.ст.204, 206 СК України.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що позов не обґрунтований та не заснований на законі, а тому не підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258-265, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту складення повного судового рішення до апеляційного суду Запорізької області.

Повний текст рішення виготовлено 25 грудня 2017 року.

Суддя Р.В. Сінєльнік