Справа № 361/3435/16-ц Головуючий у І інстанції Дутчак І. М.
Провадження № 22-ц/780/2119/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 23.05.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр», ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» про стягнення недоплаченої при звільненні заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У червні 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України у день звільнення її з роботи Підприємство виплату усіх належних їй сум у повному обсязі не здійснило.

Просила стягнути на її користь з Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» (далі ДП «ІРЦ» та/або Підприємство) недоплачену їй при звільненні з роботи заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку і вихідну допомогу в розмірі 15 475 грн. 05 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 червня по 28 листопада 2016 року в розмірі 76 866 грн. 86 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Інформаційно-ресурсний центр» на користь ОСОБА_2 недоплачену при звільненні заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу в розмірі 15 475 (пятнадцять тисяч чотириста сімдесят пять) грн. 05 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 червня по 28 листопада 2016 року в розмірі 70 774 (сімдесят тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 04 коп. та судовий збір у розмірі 898 (вісімсот девяносто вісім) грн. 95 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_2 та ДП «Інформаційно-ресурсний центр» звернулись з апеляційними скаргами.

У своїй апеляційній скарзі відповідач, ДП «Інформаційно-ресурсний центр» посилаючись на необґрунтованість рішення та порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що враховуючи наявність у позивача заборгованості перед Підприємством у розмірі 16068 грн. 29 коп. (незаконно виплачених коштів), ДП «ІРЦ» у порядку ст. 601 ЦК України здійснило зарахування зустрічних однорідних вимог на вказану суму та виплатило ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 6863 грн. 59 коп., що складає різницю між нарахованою до виплати сумою 22931 грн. 88 коп. і сумою зустрічних вимог. Жодної затримки при проведенні розрахунку з позивачем не було, підстави для застосування наслідків ч. 1 ст. 117 КЗпП України відсутні. Правочин щодо зарахування зустрічних позовних вимог ДП «Інформаційно-ресурсний центр» і ОСОБА_2 є дійсним та не оспореним в судовому порядку.

У своїй апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування фактичних обставин справи просить рішення суду в частині суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити та стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 76 866,86 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що середньоденна заробітна плата вирахувана відповідачем не правильно, з сум доходів за два останні місяці роботи без врахування премій. Оскільки судом в рішенні зазначено, що виплата премій проведена правомірно, підстав для їх повернення немає, тому вони повинні враховуватись при розрахунку середньоденної заробітної плати позивача, як вказано в розрахунках, доданих до позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог.

Апеляційна скарга ДП «ІРЦ» не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що правові підстави для утримання із ОСОБА_2 при здійсненні розрахунку при звільненні з роботи виплачених їй сум премії не ґрунтується на вимогах закону та свідчить про не проведення відповідачем всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України належного розрахунку при звільненні, що згідно із ст. 117 КЗпП України є підставою для застосування відповідальності за затримку розрахунку при звільненні.

Колегія суддів частково погоджується із такими висновками, так як вони не повно відповідають обставинам справи і вимогам закону, оскільки судом першої інстанції при визначенні суми середньоденної заробітної плати апелянта ОСОБА_2, взято за основу довідку ДП «ІРЦ» від 01.02.2017р. № 25/01. яка не відповідає реальним виплатам Позивачеві за два останні місяці роботи, як того вимагає Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ч. 1 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

У ч. 2 ст. 127 КЗпП України визначено, що відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні заплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 25 лютого 2015 року по 09 червня 2016 року позивач ОСОБА_2 працювала в ДП «ІРЦ» на посаді провідного фахівця договірно-правового відділу, звільнена з роботи з цієї посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства.

Відповідно до наказів генерального директора ДП «ІРЦ» ОСОБА_3 від 20 травня 2016 року № № 126-к, 127-к, 128-к, 129-к, 130-к і 131-к позивачу ОСОБА_2 пропорційно до відпрацьованого часу були виплачені премії за ІV квартал, І півріччя, 9 місяців і рік 2015 року та І квартал і травень 2016 року.

На підставі цих наказів ОСОБА_2 було виплачено грошові кошти (премію) за вказані вище періоди в розмірі 16068 грн. 29 коп.

20 травня 2016 року Міністром юстиції України ОСОБА_4 видано наказ № 1447/5 «Про припинення ДП «ІРЦ» та створення комісії з припинення державного підприємства.

31 травня 2016 року головою комісії з припинення ДП «ІРЦ» ОСОБА_5 видано накази №№ 142-к та 144-к про скасування наказів №№ 126-к, 127-к, 128-к, 129-к і 131-к від 20 травня 2016 року про преміювання працівників ДП «ІРЦ», у звязку із відсутністю у фінансовому плані підприємства витрат на оплату праці запланованого преміювання за 2015 рік і скрутним фінансовим становищем підприємства, а також передчасним здійсненням розрахунків із заробітної плати за травень 2016 року та неможливістю станом на 20 травня 2016 року оцінити особистий внесок працівників у загальні результати роботи підприємства за місяць, а також належне виконання працівниками посадових обовязків.

Зазначеними наказами №№ 142-к і 144-к від 31 травня 2016 року було скасовано накази про виплату премій працівникам ДП «ІРЦ», у тому числі ОСОБА_2, за ІV квартал, І півріччя, 9 місяців та рік 2015 року і травень 2016 року.

09 червня 2016 року наказом голови комісії з припинення ДП «ІРЦ» ОСОБА_5 № 157-к позивача ОСОБА_2 звільнено з роботи з посади провідного фахівця договірно-правового відділу у звязку із ліквідацією підприємства відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та зобовязано головного бухгалтера підприємства провести розрахунок із ОСОБА_2 у строки і з дотриманням вимог ст. 116 КЗпП України, зокрема виплатити позивачу грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток та вихідну допомогу згідно із ст. 44 КЗпП України.

При здійсненні розрахунку при звільненні ОСОБА_2 з роботи відповідач ДП «ІРЦ» нарахувало позивачу до виплати грошові кошти в розмірі 22 931 грн. 88 коп.

На підставі заяви ДП «ІРЦ» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09 червня 2016 року відповідачем із вказаної суми на підставі ст. 601 ЦК України утримано незаконно виплачені, на його думку, ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 16 068 грн. 29 коп., отримані позивачем згідно із зазначеними наказами про виплату премій.

Вказана вимога про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09 червня 2016 року позивачу ОСОБА_2 не направлялася, не вручалася та до її відома не доводилася.

Того ж дня, 09 червня 2016 року, ДП «ІРЦ» перерахувало ОСОБА_2 кошти в розмірі 6 863 грн. 59 коп., що складає різницю між нарахованою до виплати сумою 22 931 грн. 88 коп. та сумою зарахованих зустрічних вимог 16 068 грн. 29 коп.

04 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до підприємства із заявою про виплату належних їй сум при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

16 серпня 2016 року ДП «ІРЦ» листом повідомило ОСОБА_2 про те, що підстави для задоволення заяви позивача відсутні.

Наказ чи розпорядження про відрахування із заробітної плати ОСОБА_2 для покриття її заборгованості перед підприємством, як того вимагає ч. 2 ст. 127 КЗпП України, відповідачем ДП «ІРЦ» не видавалися.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Виходячи з наведеного, повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів можливо у випадках, встановлених ст. 127 КЗпП України і ст. 1215 ЦК України, на підставі наказу чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу.

Виплата премій працівникам ДП «ІРЦ» за місяць, квартал, півріччя, 9 місяців і рік передбачена у п. 4.9 колективного договору підприємства та положенні про преміювання працівників ДП «ІРЦ», який є додатком № 2 до цього колективного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що виплата премій ОСОБА_2 проводилась на підставі наказів генерального директора підприємства відповідно до умов колективного договору ДП «ІРЦ», будь-якого відношення до видачі цих наказів про преміювання позивач не мала. Виплата премій ОСОБА_2 проведена відповідачем добровільно, за відсутності рахункової помилки з його боку та недобросовісності з боку позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вимога ОСОБА_2 про стягнення із ДП ІРЦ недоплаченої їй при звільненні заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги в розмірі 15 475 грн. 05 коп. ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню в межах заявлених нею вимог.

Оскільки при звільненні ОСОБА_2 з роботи усі належні їй суми виплачені не були, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що на користь позивача підлягає стягненню також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 червня по 28 листопада 2016 року у межах заявлених позивачем вимог, зробивши розрахунок на підставі довідки ДП ІРЦ від 01 лютого 2017 року № 25/01.

Разом з тим, вказана довідка та відповідно проведений судом першої інстанції розрахунок не відповідає вимогам діючого законодавства з таких підстав.

Апелянт ОСОБА_2 вважає, що рішення суду в частині часткового задоволення позову ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому судпершої інстанції не повно з'ясував фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Так, місцевий суд, при визначенні суми середньоденної заробітної плати ОСОБА_2, взяв до уваги довідку ДП «ІРЦ» від 01.02.2017р. № 25/01, яка не відповідає реальним виплатам позивачеві за два останні місяці роботи, як того вимагає Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Так, середньоденна заробітна плата вирахувана ОСОБА_2 з сум доходів за два останні місяці роботи (квітень, травень 2016 року) без врахування премій, виданих відповідно до наказів ДП «ІРЦ» від 20.05.2016р. №№ 126-к-131 -к.

При цьому, згідно з п. З Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

І

Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно зрозрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вважав, що виплата премій проведена правомірно,- а тому, - вони повинні враховуватись при розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_2

Також, колегія суддів погоджується з наданими останньою розрахунками, які відповідають вимогам діючого законодавства та містять детальні розрахунки сум що стягуються та розмір нарахованих на ці суми обов'язкових податку та збору (т.1 а.с. 2 -10,122-125).

Доводи апеляційної скарги ДП «Інформаційно-ресурсний центр» про те, що розрахунок із ОСОБА_2 при звільненні позивача з роботи проведений у повному обсязі, враховуючи зарахування зустрічних вимог, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки положення ст. 601 ЦК України до правовідносин, що виникли між сторонами, застосовуватися не можуть.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду в частині суми середнього заробітку за час затримки і розрахунку при звільненні, - зміні.

Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому на користь апелянта підлягають стягненню судові витрати у розмірі 988,85 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року змінити в частині суми середнього заробітку за час затримки і розрахунку при звільненні та стягнути з державного підприємства «Інформаційно- ресурсний центр» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 76 866,86 гри. (сімдесят шість тисяч вісімсот шістдесят шість грн. 86 коп.) та судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 988, 85 грн. (девятсот вісімдесят вісім грн. 85 коп.)

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: