Єдиний унікальний номер 234/9923/17 Номер провадження 22-ц/775/2039/2017
Головуючий у 1 інстанції Бакуменко А.В.
Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Будулуци М.С., Соломахи Л.І.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу № 234/9923/17

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про встановлення факту постійного проживання, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року,

(суддя - Бакуменко А.В., рішення ухвалене у м. Краматорську Донецької області, повний текст рішення складено 25 жовтня 2017 року),

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його мати ОСОБА_5; після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. На момент смерті його матері він фактично проживав з нею, хоча зареєстровані вони були за різними адресами, однак мати хворіла, в зв»язку з чим з 2008 року по 2010 рік вони проживали разом, однією сім»єю.

Відповідач у справі, ОСОБА_11. є його рідним братом, однак він самоусунувся від надання допомоги хворій матері та з червня 2008 року з матір»ю не спілкувався.

17.04.2010 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно котрого все своє майно заповіла йому, ОСОБА_1

11.06.2013 року він звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак йому було відмовлено та повідомлено, що спадкову справу відкрито на підставі заяви відповідача у справі ОСОБА_11

06.10.2015 року він звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою № 612/02-31 від 02.10.2015 року йому було відмовлено, оскільки ним пропущено строк подання заяви про прийняття спадщини, та він не мешкав разом зі спадкодавцем на день його смерті.

Просив суд встановити факт його постійного проживання з ОСОБА_5 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року, усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_11, визнати за ним, ОСОБА_1, право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про встановлення факту постійного проживання, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, поновивши його законне право, як спадкоємця за заповітом.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на незаконність рішення суду, оскільки суд порушив порядок вирішення справи по суті та прийняття рішення без повного і глибокого аналізу справи; апелянт вважає, що рішення суду перешкоджає подальшому провадженню по справі; апелянт також вважає, що в його позовній заяві зазначені всі підстави, достатні для задоволення позову у повному обсязі, оскільки відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з дня відкриття спадщини; суд не врахував докази відносно ч.3 ст. 1268 ЦК України, які були надані через давніх знайомих їхньої сім'ї, які свідчили про те, що вони з мамою проживали дружно, постійно спілкувалися і крім нього допомагати їй було нікому; апелянт посилається також на порушення норм процесуального права.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином: позивач ОСОБА_1 повідомлений у судовому засіданні 14 грудня 2017 року під розписку; представник позивача повідомлена повісткою та телефонограмою, яка зареєстрована у журналі телефонограм за №5986 від 18 грудня 2017 року.

Від відповідача ОСОБА_11 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

До апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на хворобу з долученням медичних довідок, з яких вбачається, що 18 грудня 2017 року він отримав направлення до лікаря-уролога, а 19 грудня 2017 року був оглянутий лікарем-урологом та був на прийомі у сімейного лікаря; при цьому з наданих медичних документів вбачається, що ОСОБА_1 лікарняний не видавався і на стаціонарному лікуванні він не знаходиться.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина перша).

Відповідно до частини другої зазначеної статті неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що надані ОСОБА_1 документи не свідчать про його неможливість бути присутнім у судовому засіданні 21 грудня 2017 року, тому є неповажними у зв'язка з чим його клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Виходячи із положень частини другої статті 372 ЦПК України та з огляду на положення частини п'ятої статті 130 ЦПК України апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_11 є синами ОСОБА_5.

Відповідно до заповіту від 17.04.2010 року ОСОБА_5 заповіла все належне їй майно ОСОБА_1

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_3.

Відповідач у справі ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 року подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки останній, згідно довідки про реєстрацію не був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на майно в порядку спадкування суд виходив з того, що позивач ОСОБА_1 обрав не належний засіб захисту своїх прав , оскільки він є спадкоємцем першої черги.

Проте такі висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки не ґрунтуються на положеннях ст. ст.15, 16 ЦК України.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач ОСОБА_1 вважав порушеним здійснення його права на спадкування. Отже такий спосіб захисту відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року залишилось спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_4. Її син - позивач по справі ОСОБА_1 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.10.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки останній, згідно довідки про реєстрацію не був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання з матір'ю ОСОБА_5 на час її смерті позивач ОСОБА_1 посилався на те, що на момент смерті матері він фактично проживав разом з нею, оскільки останні роки свого життя вона дуже хворіла, не могла мешкати одна, оскільки потребувала постійного стороннього догляду, що підтверджується медичною довідкою, тому з 2008 року по 2010 рік вони проживали однією сім'єю.

Проте, належними, достовірними та достатніми доказами викладені в позовній заяві обставини позивачем ОСОБА_1 не доведені.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6. Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7.

Згідно доданої до матеріалів справи довідки, датованої 09.04.2010 року, Комунальною медичною установою «Міська лікарня №1» м. Краматорська ОСОБА_5 перебуває на лікуванні з 06.04.2010 року з діагнозом «Са желчного пузыря…». Потребує стороннього догляду. Проте позивачем не надано будь-яких доказів того, що догляд здійснював саме він і в довідці не зазначено, що ОСОБА_5 потребує догляду і за місцем проживання.

Крім того, розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання судом першої інстанції допитані в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, з пояснень яких вбачається, що ОСОБА_5 проживала в своїй квартирі сама; ніхто зі свідків не підтвердив проживання ОСОБА_1 разом з матір'ю і здійснення ним за нею догляду; свідок ОСОБА_7 зокрема, пояснив, що ОСОБА_1 став проживати в квартирі матері після її смерті, зробив там ремонт.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підлягають задоволенню у зв'язку з їх недоведеністю.

Оскільки немає підстав для задоволення зазначених позовних вимог ОСОБА_1, то і відсутні правові підстави для задоволення його позовних вимог про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_5 в порядку спадкування.

Тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог з інших підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки положення частини п'ятої ст. 1268 ЦК України застосовуються з урахуванням положень частини 1 ст. 1269 ЦК України, тобто при подачі в установлений строк до нотаріуса заяви про прийняття спадщини спадкоємцем незалежно від того, чи є він спадкоємцем по закону, чи по заповіту, а обставини, викладені у частині третій зазначеної статті, ним не доведені.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом ОСОБА_11 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є інвалідом першої групи, згідно до довідки також потребує постійного стороннього догляду; будь-яких суттєвих доказів на той факт, що ОСОБА_11 ухилявся від надання допомоги спадкодавцю судом не встановлено.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до ч.3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до ч. 5 зазначеної статті за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадщину за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Проте, таких обставин судом першої інстанції не встановлено; позивачем не надано доказів знаходження його матері у безпорадному стані, а також доказів можливості відповідача надавати допомогу та свідомого невиконання ним встановленого законом обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки МСЕК від 1.12.1998 року ОСОБА_11 встановлена перша група інвалідності безстроково; йому протипоказана трудова діяльність, він потребує стороннього догляду, у зв'язку з чим він має право на обов'язкову частку у спадщині відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 серпня 2011 року ОСОБА_11 визначено додатковий строк терміном шість місяців для прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_11 подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

Отже, виходячи із зазначених обставин і норм матеріального права суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування ОСОБА_11

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про усунення від права на спадкування ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів на спростування зазначеного висновку суду.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та про визнання права власності в порядку спадкування скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про усунення від права на спадкування залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: