Справа № 456/3963/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/2833/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить зобов'язати ПАТ «Львівгаз» встановити йому газовий лічильник на умовах, що у квартирі встановлені газова колонка, плита і стаціонарна опалювальна піч.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» про захист прав споживачів - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач ОСОБА_2 оскарживтаку в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги приписи ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про судовий збір».

Просить ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення такої, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов"язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, а також оплатить витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції з урахуванням приписів ч. 2 ст. 121 ЦПК України, виходив з того, що ухвалою суду від 27 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано термін для усунення недоліків, протягом п'яти днів з моменту отримання заявником її копії. 11 січня 2017 року на адресу суду повернувся рекомендований лист-повідомлення з якого вбачається, що заявник отримав вищенаведену ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області 10 січня 2017 року. Станом на 01 лютого 2017 року недоліки, які були зазначені в мотивувальній частині ухвали суду від 27 грудня 2016 року заявником не були усунені. Одночасно суд роз'яснив позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом в суд до відповідача ПАТ «Львівгаз» про захист прав споживачів ( а.с.1).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху з підстав несплати останнім судового збору ( а.с.3).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року позовну заяву повернуто позивачу ОСОБА_2 у зв»язку із невиконанням вимог ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року про залишення позовної заяви без руху, а саме з підстав несплати останнім судового збору ( а.с.7).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Стаття 5 Закону України "Про судовий збір" передбачає підстави для звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Позивач ОСОБА_2 як в апеляційній скарзі так і в позовній заяві вказує, що звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів".

Так, відповідно до приписів ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Дійсно, Законом України від 22.05.2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", який набрав чинності 01.09.2015 року, виключено п.7 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно якого від сплати судового збору звільнялися споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Однак, зважаючи на відсутність конкретної норми, яка зобов'язує споживачів сплачувати судовий збір, наявність норми, що звільняє від сплати судового збору споживачів (ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів"), слід вважати, що позивач звільнений від сплати судового збору. Вказане вбачається також із п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", у якому роз»яснено, що оскільки стаття 5 Закону № 3674-VI не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, статтею 14 Закону України від 01 грудня 1994 року № 226/94/ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду", статтею 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статтею 22 Закону України від 22 травня 1991 року № 1023-XII"Про захист прав споживачів".

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками судді про те, що споживачі, які звертаються до суду з позовом, що пов'язані з порушенням їх прав, повинні сплачувати судовий збір, так як вони не включені в перелік категорій осіб, які звільняються від спати судового збору при поданні позову, оскільки зміни до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" з приводу сплати судового збору за подання позовів, що пов'язані з порушенням їх прав, не були внесені, зазначена стаття є чинною, а відтак повернення позовної заяви з підстав невиконання ухвали судді щодо сплати судового збору, суперечить зазначеній нормі права, яка є спеціальною нормою щодо регулювання відносин захисту прав споживачів.

Проаналізувавши зазначені суддею підстави для залишення позову ОСОБА_2 без руху та підстави для повернення позовної заяви позивачу, колегія суддів приходить до висновку, що постановивши оскаржувану ухвалу, суддя позбавив позивача права на судовий захист, на справедливий суд, право на який передбачає ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає необгрунтованим висновок суду про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу у зв»язку із неусуненням недоліків в передбачений ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху термін.

Згідно вимог ст. 311 ч.1 п.3,4, ст.314 ч.1 п.2 ЦПК України підставам для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Розглянувши справу, апеляційний суд постановляє ухвалу у випадках скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права і неправильного вирішення питання. А відтак, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч. 2 п. 4, 311 ч. 1 п.4, 313 314 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що в силу вимог ст. 324 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.