Справа № 635/1181/16-ц
Провадження № 2/635/126/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Полєхіна А.Ю.

за участю секретаря судового засідання - Лисенко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту перебування в шлюбі, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, про встановлення факту перебування в шлюбі, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, виданого 19 червня 1992 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2836, встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_7 є матір'ю ОСОБА_2 та визнання за ними права власності на 3/8 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що їх батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі, який був зареєстрований 17 листопада 1954 року в бюро записів актів громадянського стану виконкому Харківської районної Ради депутатів трудящих, актовий запис № 301-49.

В період свого шлюбу за спільні гроші батьками був придбаний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 03 грудня 1959 року, посвідченого Циркунівською сільською радою Харківського району Харківської області.

Їх матір ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3.

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги за законом є позивачі по справі ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_3, а також їх батько ОСОБА_6 Позивачі по справі прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживали в будинку, були прописані в ньому на день смерті спадкодавиці. Окрім того, позивачі по справі на час смерті ОСОБА_5 були малолітніми. А їх батько, ОСОБА_6 не звернувся в їх інтересах в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, чим порушив права позивачів.

В подальшому ОСОБА_6 одружився з ОСОБА_7

Їх мати на протязі шлюбу вкладала кошти, час, труд в цей будинок, тому позивачі вважають, що їй мусить належати 1/2 частина житлового будинку.

Мати не зверталася раніше за отриманням права власності на житловий будинок бо її права не порушувалися, вона була впевнена, що є власницею будинку, мешкала та була зареєстрована в ньому до своєї смерті. Вона померла раптово ще молодою жінкою.

Таким чином, позивачі вважають, що частка кожного з них повинна складати по 1/8 частині житлового будинку. Також 1/8 частину житлового будинку після смерті дружини успадкував їх батько ОСОБА_6

Позивачі по справі, також вважали себе спадкоємцями після смерті матері, вважали, що і їх права не порушувалися, позивач ОСОБА_1 й досі проживає та зареєстрований в будинку, іншого житла не має, що підтверджується копією його паспорта.

В теперішній час, при оформленні спадщини, отримавши довідки КП «ХРБТІ» від 12 жовтня 2015 року, від 01 лютого 2016 року їм стало відомо, що спірний житловий будинок в цілому належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 12 грудня 2000 року, р. № 2-2672.

В свідоцтві про укладення шлюбу серія НОМЕР_4, ім'я їх матері вказано неправильно: замість ОСОБА_5 вказано ОСОБА_5. Насправді шлюб відбувся між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а не ОСОБА_5. Як стало відомо в судовому засіданні 28 липня 2016 року, в Харківському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції у Харківській області наявний актовий запис № 49 від 07 листопада 1954 року, складений виконавчим комітетом Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області на ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Окрім того, в свідоцтві про народження ОСОБА_2 ім'я матері замість ОСОБА_5 вказано ОСОБА_5.

В судове засідання позивач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та на підставі довіреностей в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3, не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності ОСОБА_1, ОСОБА_3, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_11, який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення проти позову та зазначив наступне.

В матеріалах справи міститься документ, який підтверджує факт реєстрації шлюбу, тому зазначений факт не потребує додаткового встановлення судом.

Право власності на будинок АДРЕСА_1 в цілому зареєстровано за ОСОБА_6

Після його смерті все його майно на підставі заповіту успадкувала його дружина ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_6 жодний із його спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення своїх прав на майно померлого.

Представник відповідача зазначає, що позивачі знали про те, що після смерті ОСОБА_6 все його майно успадкувала його дружина ОСОБА_7, на ім'я якої 19 червня 1992 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, тому строк позовної давності для захисту прав та інтересів позивачів за оскаржуваним свідоцтвом сплинув 16 червня 1995 року.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить наступного.

В ст. 1 ЦПК України зазначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В ч. 1 ст. 58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин та про встановлення факту реєстрації шлюбу.

17 листопада 1954 року ОСОБА_6, 1935 року народження, зареєстрував шлюб на російській мові з «ОСОБА_5», 1929 року народження, після укладення шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 /а.с. 32/.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_6, виданої 02 квітня 1964 року Циркунівською сільською радою Дергачівського району, її батьками були ОСОБА_6 та на російській мові «ОСОБА_5» /а.с. 26/.

З копії свідоцтва про народження позивача по справі ОСОБА_3 серії НОМЕР_7, виданої 06 жовтня 1960 року Циркунівською сільською радою Харківського району, вбачається, що її батьками були ОСОБА_6 та на російській мові «ОСОБА_5» /а.с. 29/.

Батьками ОСОБА_1 були ОСОБА_6 та ОСОБА_5, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 сімейного кодексу України /а.с. 27/.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла на російській мові «ОСОБА_5», що підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с. 30/.

На виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області Харківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було надіслано належним чином засвідчену копію актового запису про народження №18 від 02 квітня 1964 року, складеного виконавчим комітетом Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області на ОСОБА_2, відповідно до якої її батьками були ОСОБА_6 та ОСОБА_5. Зі змісту зазначеного акта про народження №18 вбачається, що ОСОБА_5, видано свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_8 /а.с. 103/.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 підтвердила, що ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_2

З огляду на наведене, суд вважає встановленим, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7, є матір'ю ОСОБА_2 та встановленим той факт, що 17 листопада 1954 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 після реєстрації шлюбу ОСОБА_5.

Судом встановлено, що 17 листопада 1954 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб у Циркунах Харківського району Харківської області, актовий запис 391-49, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_5 /а.с. 26/.

В період шлюбу ними було придбано житловий будинок, розташований за адресою в АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, укладеного 03 грудня 1959 року між главою колхозного двору гр. ОСОБА_17 та гр. ОСОБА_6 /а.с. 23/.

Зазначений договір зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій Циркунівської ради за №59 /а.с. 79/.

Відповідно до ст. 125 Кодексу Законів про родину, опіку, одруження і про акти громадянського стану, який діяв на той час - майно придбане подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається належним обом подружжю на началах загальної власності.

Отже, спірний житловий будинок на праві спільної сумісної власності в рівних частинах належав ОСОБА_6 та ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с. 30/.

Встановлено, що ОСОБА_5 була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 81, 82/. На час смерті разом з нею проживали та були зареєстровані діти померлої ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_6

Згідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 527 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.529 ЦК Української РСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина, батьки померлого.

Враховуючи, що ОСОБА_5 не було складено заповіт, то має місце спадкування за законом після її смерті.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (у редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкоємцями першої черги, відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України є діти померлої ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_6

На час відкриття спадщини позивачам по справі, а саме: ОСОБА_2 було півтора року, ОСОБА_3 було 5 років, а ОСОБА_1 було 10 років, тобто позивачі по справі на час відкриття спадщини були малолітніми, тому вони не мали можливості звернутися до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області.

Згідно повідомлення Харківського обласного державного нотаріального архіву за наявними в архіві даними, згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ за 1965-2000 роки Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 гр. ОСОБА_5 до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися /а.с. 61/.

Діючим ЦК України у редакції 1963 року передбачено порядок та строки прийняття спадщини (ст.. 549 ЦК УРСР).

Такий порядок стосується прийняття спадщини і неповнолітніми, інтереси яких у таких випадках представляють їх батьки.

Як зазначають позивачі по справі, їх батько не звернувся до нотконтори з заявою про прийняття спадщини його дітьми.

Однак, позивачі та батько позивачів від спадщини не відмовлялися, оскільки постійно проживали в спадковому житловому будинку, що свідчить про прийняття спадщини ОСОБА_6 та позивачами по справі.

Оскільки, після смерті ОСОБА_5 частка спірного житлового будинку, яка ввійшла до складу спадщини дорівнювала 1/2, то кожний із спадкоємців отримав право власності по 1/8 частині спадщини.

Однак, право власності на вищезазначений об'єкт нерухомого майна в цілому зареєстровано за гр. ОСОБА_6, що підтверджується довідкою виданою Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 01 лютого 2016 року /а.с. 22/.

З огляду на наведене, а також враховуючи те, що позивачі по справі спадщину після смерті матері за законом прийняли, суд вважає за можливе визнати за ними право власності на спадкове майно.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_8, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9, виданою Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції /а.с. 31/.

Після смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_7 оформила спадщину в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою держнотконторою Харківського району 19 червня 1992 року р.№2-2836 /а.с. 22/.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_9.

Згідно архівних реєстраційних матеріалів БТІ станом на 31 грудня 2012 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району та області, 12 грудня 2000 року, реєстровий №2-2672, в цілому зареєстровано за гр. ОСОБА_4, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 12 жовтня 2015 року /а.с. 20/.

Враховуючи вищевикладене, свідоцтво про право на спадщину, видане Першою державною нотаріальною конторою Харківського району та області, 12 грудня 2000 року, реєстровий №2-2672 на ім'я ОСОБА_4, слід визнати недійсним в 3/8 частині та визнати за кожним позивачем право власності на спадкове майно на 1/8 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Що стосується вимоги представника відповідача про застосування строків позовної давності, то вони судом не приймаються, оскільки позивачі по справі вчасно прийняли спадщину, а відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Що стосується посилань представника відповідача про те, що після смерті ОСОБА_6 жодний із його спадкоємців - позивачів по справі не звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення своїх прав на майно померлого, то вони судом також не приймаються, адже позивачі по справі звернулися до суду за захистом своїх прав на спадщину після смерті їх матері ОСОБА_5, а не після смерті батька ОСОБА_6

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 60, 197, 209, 212-215, ст. 256-259 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту перебування в шлюбі, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити той факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, є донькою ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

Встановити факт перебування в шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зареєстрованого 17 листопада 1954 року в Циркунах Харківського району Харківської області, актовий запис 391-49.

Визнати недійсним в 3/8 частинах свідоцтво про право на спадщину, виданого 19 червня 1992 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2836 на ім'я ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/8 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 загальною площею 48,50 кв.м., житловою площею 33,40 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на 1/8 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 загальною площею 48,50 кв.м., житловою площею 33,40 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, право власності на 1/8 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 загальною площею 48,50 кв.м., житловою площею 33,40 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

Судові витрати з судового збору залишити за рахунок позивачів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його отримання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - А.Ю. Полєхін