САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/909/17
Провадження № 2/206/557/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого- судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я через нещасний випадок на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач ОСОБА_2 із вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він працював електромонтером з обслуговування електроустаткування електростанції у відокремленому підрозділі Придніпровська теплова електростанція ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» протягом більше, ніж десять років, в електричному цеху. 06.09.2016 року, близько 14 годин, під час його роботи з вини посадових осіб відповідача, які допустили невідповідність технологічного процесу вимогам безпеки, порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, невиконання посадових обов'язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці, стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав «хімічний опік ІІІА ст. правого ока, хімічний опік ІІ АБ ІІІ ст. 5% голови, обличчя, шиї, правої верхньої кінцівки, грудної клітини з права (сірчаною кислотою - травма виробнича 06.09.2016) Т.26.6 від 25.10.2016 року. Пошкодження відноситься до числа тяжких виробничих травм. Вищенаведений нещасний випадок спричинив йому тяжкі фізичні та моральні страждання у вигляді болю та поганого самопочуття, а також відчуття соціальної невлаштованості через непрацездатність: наразі він визнаний інвалідом ІІ групи та непрацездатним, через що був звільнений з роботи. З огляду на викладене, просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000000 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні та зокрема зазначили, що позивач зазнав значних страждань внаслідок отриманої травми. Його життя зазнало негативних змін, яких виправити не вдасться ніколи.

Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали з тих підстав, що товариством не було порушено норм охорони праці, а порушення були зі сторони працівників, які неналежним чином не виконували свої обов'язки при виконанні небезпечних робіт, а тому вини відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу не має. Крім того, позивачем не доведена та не обгрунтована сума моральної шкоди. Підприємство підтримує позивача та по можливості надає йому матеріальну та соціальну допомогу, тим самим зменшуючи ступінь моральних страждань.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що позивач її брат. Вона була свідком тих подій, як брат в лікарні боровся за своє життя. Його обличчя зазнало страшних опіків від сірчаної кислоти.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що позивач її брат. З моменту нещасного випадку вона завжди була з братом та бачила його сльози та страждання. Він досі переносить нестерпні болі. У зв'язку зі спотворенням обличчя брат боїться бачитися зі своєю малолітньою донькою, оскільки своїм виглядом може її налякати.

Заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці позивача ОСОБА_2, останній працював на посаді електромонтера з обслуговування електроустаткування електростанції у відокремленому підрозділі Придніпровська теплова електростанція ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго».

Відповідно до Акту проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 06 вересня 2016 року о 14 годині 02 хвилин на ВП «Придніпровська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 27 жовтня 2016 року (Форма Н-5), обставини, за яких стався нещасний випадок: 06.09.2016 року, близько 13 години 45 хвилин ОСОБА_2 прибув в район реагентного вузла, визначившись у апаратника ОСОБА_5 про початок перевірки НД відійшов район сходів спуску до конденсат них насосів енергоблоку ст. 14, навпроти насосів дозаторів. В цей час ОСОБА_5 розпочала перевірку НД реагентного вузла. При перевірці НД кислоти №1, через 3-5 хвилин роботи, насос відключився. Після відключення НД кислоти апаратник ХВО ОСОБА_5 на технічному манометрі лінії подання кислоти помітила тиск і, не перевіривши при цьому показання тиску на електро-контактному манометрі цієї ж лінії, звернулася до ОСОБА_2 з проханням перевірити чи не відключилась електросхема НД кислоти №1. ОСОБА_2 прибув до щита та переконався, що електросхема зібрана, повернувся в район реагентного вузла БОУ і повідомив про це ОСОБА_5 Після отримання даної інформації, ОСОБА_5 знову включила насос. Насос відразу відключився і стався викид кислоти від тиском з боку насоса. Кислота потрапила на ОСОБА_5 та ОСОБА_2, що призвело до хімічних опіків тіла обох працівників. (а.с.15-31).

У зв'язку із нещасним випадком, який стався із ОСОБА_2 на виробництві, першим заступником начальника Головного управління держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_6, створено комісію, якою був складений «Акт №3 Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом», «Форми Н-1», згідно якого було встановлено, що основною причиною настання нещасного випадку, який стався з позивачем ОСОБА_2, є невідповідність технологічного процесу вимогам безпеки, порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, невиконання посадових обов'язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці (а.с.3-14).

Згідно довідки з огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серія 12ААА №044290 від 28 грудня 2016 року (а.с.62), та довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА №399369 від 28 грудня 2016 року (а.с.62), ОСОБА_2 первинно присвоєно другу групу інвалідності, причина інвалідності, - «трудове каліцтво по зору», ступінь втрати професійної працездатності на 75% з 28 грудня 2016 року: 45% - травма правого ока до 01.01.2018 року, 30% - рубцеві зміни м'яких тканин обличчя та шиї.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати позивачем ОСОБА_2 професійної працездатності у зв'язку із завданим трудовим каліцтвом, яке виникло через нещасний випадок, що стався 06 вересня 2016 року, йому спричинена моральна шкода, яка має бути відшкодована за рахунок відповідача.

Так, наявність трудового каліцтва у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими медичними виписками, з яких вбачається що він проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоров'я, фотокартки, які безпосередньо відображають зовнішній стан позивача після отриманих опіків (а.с. 32-33).

Згідно зі ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи представників відповідача про те, що вина підприємства у нещасному випадку не встановлена, суд вважає необґрунтованими, оскільки, хоча Актами за формами Н-1 та Н-5 не встановлено виключної вини роботодавця у заподіянні шкоди, однак ця обставина не може бути підставою для відмови в позові до роботодавця, оскільки як вбачається з аналізу норм ч.2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника, або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не зазначена серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутністю його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на відповідача в силу ст.1172 ЦК України, та виходячи зі змісту ст.ст.153, 173 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці».

З врахуванням викладеного, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку йому повинен відшкодувати відповідач.

У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода, він втратив працездатність в розмірі 75% та отримав інвалідність другої групи, внаслідок чого і був звільнений з роботи. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого каліцтва, позивачеві порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, у зв'язку з чим останній переносить моральні страждання та переживання.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням роз'яснень, наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, та з урахуванням встановлених обставин характеру спричиненої шкоди, віку позивача та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, та враховуючи незворотність наслідків від отриманого каліцтва, суд вважає можливим стягнути на його користь з ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» - 200 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить на теперішній час.

При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я через нещасний випадок на виробництві - 200 000 (двісті тисяч) грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко