Справа № 751/4805/17 Провадження № 22-ц/795/2340/2017 Головуючий у I інстанції - Мороз К.В. Доповідач - Страшний М. М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Страшного М.М.

суддів - Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.,

при секретарі - Герасименко Ю.О.

З участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ПАТ "Страхова група "ТАС" про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок ДТП, що сталась 05.07.2016 року на автодорозі Сосниця-Вільшани, вона як пасажир отримала тілесні ушкодження, перенесла нервовий стрес. Позивач після уточнення позовних вимог просила стягнути з ПАТ „Страхова група „ТАС" витрати на лікування в розмірі 6423 грн. та 321 грн. 15 коп. у відшкодування моральної шкоди, а з ОСОБА_2 19678 грн. 85 коп. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПАТ „Страхова група „ТАС" майнову шкоду в сумі 6020 грн. та 301 грн. моральної шкоди, а також з ОСОБА_2 7699 грн. моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього моральної шкоди, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в цій частині. Відповідач посилається на те, що водії, за участю яких сталась ДТП, скористались своїм правом на складення повідомлення про ДТП, в якому зафіксовано про відсутність шкоди життю та здоров'ю. Дане повідомлення є правочином, тому діє презумпція правомірності правочину. Відповідач стверджує, що єдиним документом, який може підтвердити присутність під час ДТП потерпілих осіб є документи, оформлені підрозділами Національної поліції, які виїзджали на місце ДТП та погодили складання европротоколу. Зазначає, що постанова про закриття кримінального провадження містить вказівку на наявність двох інших потерпілих осіб - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, проте із показань свідків і сторін вбачається, що потерпілою особою є лише ОСОБА_4. Також на думку відповідача в матеріалах справи відсутні докази наявності причинно-наслідкового зв'язку між ДТП та отриманими позивачем травмами. Судом не враховано вину потерпілого, оскільки ОСОБА_4 не користувалась під час перебування в автомобілі пасками безпеки, після ДТП поїхала в село займатися своїми справами, тобто сприяла збільшенню шкоди. На думку ОСОБА_2, особи, які спільно завдали шкоди, повинні спільної її відшкодувати, тобто інший водій також повинен відшкодовувати завдану позивачу шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 не погоджується із рішенням суду першої інстанції лише в частині стягнення з нього на користь позивача ОСОБА_4 моральної шкоди.

Розглядаючи справу та постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті неправомірних дій відповідача, який є винним у скоєнні ДТП, позивачу ОСОБА_4, як пасажиру, було спричинено моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 та ПАТ "Страхова група "ТАС", в якій була застрахована його цивільно-правова відповідність.

Апеляційний суд повністю погоджується із даним висновком, оскільки судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Судом встановлено, 05 липня 2016 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Шкода Октавія, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля „ЗІЛ", під керуванням водія ОСОБА_6, в якому в якості пасажира знаходилась ОСОБА_4 В результаті ДТП остання отримала тілесні ушкодження.

Постановляючи рішення, суд виходив із доведеності вини відповідача ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, пославшись в обґрунтування його вини на повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 05.07.2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 визнав свою вину у скоєнні ДТП (а.с.7).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами на час скоєння ДТП була застрахована в ПАТ "Страхова група "ТАС".

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 в період з 05.07.2016 року по 25.07.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗОЗ „Менська центральна районна лікарня" з приводу травм, отриманих в результаті ДТП, що мала місце 05.07.2016 року (а.с.21).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №147 від 04.11.2016 року, яка була проведена в ході досудового розслідування матеріалів, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000078 від 13.07.2016 року, ОСОБА_4 під час лобового зіткнення автомобілів, перебуваючи в салоні одного з них в якості пасажира, отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.9).

Відповідно до положень п.п.1, 3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода, крім іншого, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я,

Як зазначено в роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд, зважаючи на характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач внаслідок пошкодження автомобіля, тяжкість вимушених змін у його житті, а також враховуючи значний розмір матеріально збитку, завдану в результаті пошкодження автомобіля, погоджується з розміром моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції в розмірі 8000 грн.

Судовим рішенням з ПАТ „страхова група „ТАС" на користь позивача стягнуто завдані їй в результаті ДТП матеріальні збитки на суму 6020 грн. 00 коп. та моральну шкоду в сумі 301 грн. 00 коп. За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування решти суми моральної шкоди, що була їй завдана внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, саме з винної в ДТП особи ОСОБА_2

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, оскільки здоров"ю позивача було завдано шкоду в результаті діяльності, пов"язаної з використанням відповідачем ОСОБА_2 транспортного засобу, що, відповідно до викладеного вище, являється джерелом підвищеної небезпеки, то така шкода повинна бути відшкодована позивачеві відповідачем ОСОБА_2 незалежно від його вини, оскільки останній є особою, яка на правових підставах володіла транспортним засобом.

Жодних доказів того, що шкоди позивачеві завдано внаслідок непереборної сили чи її умислу суду не представлено.

З огляду на наведене, твердження відповідача в апеляційній скарзі на те, що шкода, завдана позивачеві не підлягає відшкодуванню, оскільки тілесні ушкодження вона отримала з власної вини, є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що відшкодовувати шкоду повинен також і іншій учасник ДТП, водій автомобіля „ЗІЛ", оскільки винною особою в ДТП є саме ОСОБА_2, що визнано ним у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду. Вина водія іншого автомобіля не доведена жодними доказами.

Таким чином, справа судом першої інстанції розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 26.12.2017 року.

Головуючий:Судді: