Справа № 146/1555/16-ц Провадження № 22-ц/772/489/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої : Копаничук С.Г.

суддів: Нікушина В.П., Медвецького С.К.

при секретарі Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Стінянської сільської ради Томашпільського району про визнання майнового права на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Томашпільського районного суду від 04.01.2017 року,

В с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 09.09.1998 року в с.Стіна Томашпільського району помер його батько ОСОБА_5, після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки частки (паю) площею 2,50 га, яка перебуває у КСП «Стінянське» с.Стіна. 03.02.2001 року в с.Стіна Томашпільського району померла його мати ОСОБА_6, після смерті якої залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки частки (паю) площею 2,50 га, яка перебуває у КСП «Стінянське» с.Стіна.

Він являється єдиним спадкоємцем майна батьків за законом, так як на протязі встановленого законом шестимісячного строку він вступив у фактичне володіння спадковим майном, однак в звязку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви до нотаріальної контори нотаріусом та втратою оригіналів сертифікатів йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій відносно спадщини.

В судовому засіданні ОСОБА_2 змінив позовні вимоги, просив визнати за ним майнове право в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті його батьків без визначення меж часток в натурі, відповідно до сертифікатів на право на земельну частку.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнали.

Рішенням Томашпільського районного суду від 04.01.2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 майнове право в порядку спадкування за законом, яке залишилося після смерті ОСОБА_5, який помер 09.09.1998 року в с. Стіна Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Стінянське» с.Стіна Томашпільського району Вінницької області, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0348521.

Визнано за ОСОБА_2 майнове право в порядку спадкування за законом, яке залишилося після смерті ОСОБА_6., яка померла 03.02.2001 року в с. Стіна Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Стінянське» с.Стіна Томашпільського району Вінницької області, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0348522.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначене рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що суд першої інстанції не вірно оцінив докази та встановив обставини у справі, у звязку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки вона та ОСОБА_7 визнали обставини справи, а не позов, а суд не повинен був прийняти визнання позову відповідачами, оскільки воно суперечить закону.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст..ст. 525,526 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в с.Стіна Томашпільського району померли батьки позивача: 09.09.1998 року - ОСОБА_5 , а 03.02.2001 року - ОСОБА_6 (а.с.5).

Згідно довідки сільського голови Стінянської сільської ради № 32 від 23.09.2016 року, після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) розміром 2,50 га, що посвідчена сертифікатом серії ВН № 0348521. Згідно довідки сільського голови Стінянської сільської ради № 33 від 23 вересня 2016 року, після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) розміром 2,50 га, що посвідчена сертифікатом серії ВН № 0348522.

Отримання відповідних сертифікатів на право на вказані земельні ділянки підтверджується довідками відділу Держгеокадастру у Томашпільському районі.

Спадкоємцями за законом являлися діти ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4

ОСОБА_2, залишившись проживати у батьківському будинку, на протязі шести місяців спадщину прийняв (а.с.6, 7) та на даний час є власником цього житлового будинку за адресою: Вінницька область, Томашпільський район, с.Стіна, вул.. Кельбаса, 172,

Згідно виписок з погосподарських книг Стінянської сільської ради за 1998-2000 роки, 2001-2005 роки, головою двору по вул. Кельбаса, 172 в с.Стіна значиться ОСОБА_5, дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27-28).

З відповідей державного нотаріуса на заяви ОСОБА_2 від 11.11.2016 року вбачається, що останньому відмовлено у прийнятті заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с. 10) та після смерті ОСОБА_5 (а.с. 11) в звязку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Спадкова справа після смерті ОСОБА_6, померлої 3 лютого 2001 року, та спадкова справа після смерті ОСОБА_5, померлого 9 вересня 1998 року, не заведені (а.с.17, 18).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 померли, та отримавши сертифікати, не подали заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. Сертифікати на право на земельну частку (пай) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджують майнове право позивача ОСОБА_2, на земельні частки (паї) в умовних кадастрових гектарів, які йому перейшли у спадок від батьків.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач, проживаючи в будинку і вступивши в управління спадковим майном, прийняв спадщину, а враховуючи втрату правовстановлюючих документів, і що підтверджують майнові права батьків на земельну частку (пай), має право на визнання за ним права власності в порядку спадкування.

Суд вірно встановив обставини справи, належним чином перевірив їх доказами відповідно до ст. 212 ЦПК України, правильно застосував норми ЦК УРСР (1963 року),ЦК УРСР (1963 року) оскільки спадкодавці померли в період його дії, і дійшов обґрунтованого висновку про визнання права власності.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зазначає, що суд залучив її та ОСОБА_7 до участі у справі як співвідповідачів, а отже встановив, що вони прийняли спадщину.

Відповідачки правильно залучені до участі у справі, як особи які на час смерті мали право на спадкування.

Такі доводи необґрунтовані, оскільки залучення ОСОБА_7 та ОСОБА_4 до участі у справі обумовлене тим, що вони, після смерті батьків, як діти мали право на спадкування, проте не надали суду жодних належних та допустимих доказів щодо реалізації ними своїх спадкових прав.

Крім того, в ході судового розгляду будь-яких позовів щодо спадкового майна ОСОБА_4 не заявлялось. Також протягом майже 15 років з дня відкриття спадщини таких позовних вимог не предявлялось .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачки не визнавали позов, спростовується журналом судового засідання, але невизнання позову не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки висновки суду відповідають фактичним обставинам справи щодо прийняття позивачем спадщини та не реалізацією такого права відповідачками.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач скористався своїм правом, передбаченим ст. 3 ЦПК України та звернувся до суду із позовом до Стінянської селищної ради, 09.12.2016 року за клопотанням представника позивача до участі у справі були залучені співвідповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_4, як ті особи, що на час смерті мали право спадкувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Оскільки процесуальне законодавство не передбачає можливість суду з власної ініціативи здійснювати заміну відповідача, мотиви апеляційної скарги щодо неналежності відповідача Стінянської селищної ради є безпідставними.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, рішення суду є законним і обґрунтованим, таким, що відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 316 ЦПК України, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Томашпільського районного суду від 04.01.2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуюча: С.Г. Копаничук

Судді: /підписи/ ОСОБА_8

ОСОБА_9

Згідно з оригіналом: