АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6269/17 Головуючий 1 інст. Куст Н.М.
Справа № 624/604/16-ц Доповідач Котелевець А.В.
Категорія: договірні

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства імені Щорса про визнання договору оренди землі недійсним та витребування земельної ділянки за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства імені Щорса на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року,

у с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернулася у суд із вищевказаним позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса (далі ПСП ім. Щорса) та просила:

- визнати недійсним Договір оренди землі від 01 лютого 2007 року № 145, укладений між ОСОБА_1 та ПСП ім. Щорса, зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам України» 01 лютого 2008 року за № 39;

- зобовязати ПСП ім. Щорса повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 6,9263 га, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, кадастровий № :10:003:0067;

- вирішити питання про судові витрати.

В обґрунтування позову вказала, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 6,9263 га, на підставі Державного акту на право приватної власності серії Р2 № 769275 від 05 липня 2002 року, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, кадастровий № :10:003:0067.

01 лютого 2007 року між нею та відповідачем укладено Договір оренди землі № 145, який зареєстровано в Кегичівському відділенні Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам України» 01 лютого 2008 року за № 39.

Зазначала, що після ознайомлення в червні 2016 року із копією Договору оренди землі від 01 лютого 2007 року № 145, наданою на її запит Кегичівським відділенням Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам України, вона дізналася, що не підписувала цей договір.

Посилалася на те, що це свідчить про відсутність наміру на його укладення, не відповідає волі позивача та порушує її права, як власника.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року визнано недійсним Договір оренди землі від 01 лютого 2007 року № 145, укладений між ОСОБА_1 та ПСП ім. Щорса, зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам України» 01 лютого 2008 року за № 39.

Зобовязано ПСП ім. Щорса повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 6,9263 га, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, кадастровий № :10:003:0067.

Стягнуто з ПСП ім. Щорса на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1102 грн. 40 коп. та за проведення почеркознавчої експертизи 8606 грн., в загальному розмірі 9708 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ПСП ім. Щорса, посилаючись на підстави, передбачені статтею 309 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що позивач протягом 9 років регулярно отримувала орендну плату, що свідчить про її обізнаність про всі умови Договору оренди землі; початок перебігу строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем, необхідно обчислювати саме з моменту укладення спірного договору.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржила, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,9263 га, кадастровий номер :10:003:0067, на підставі Державного акту на право приватної власності серії Р2 № 769275 від 05 липня 2002 року, виданого згідно з розпорядженням Кегичівської райдержадміністрації Ради народних депутатів від 11 травня 2002 року № 129, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

01 лютого 2007 року укладено Договір оренди землі № 145, відповідно до умов якого ОСОБА_1 Орендодавець надає, а ПСП ім. Щорса Орендар приймає в строкове платне користування вказану земельну ділянку.

Договір зареєстровано в Кегичівському відділі Харківської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 лютого 2008 року за № 39.

Невідємними частинами Договору є: Акт приймання - передачі земельної ділянки від 01 лютого 2017 року № 0145 та Акт визначення меж земельної ділянки № 323 (а. с. 4 6, 11).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина 4 статті 124 ЗК України).

Відповідно до статті 13 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV Про оренду землі (далі Закон № 161-XIV) договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції чинній на момент укладення спірного договору) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 17 Закону № 161-XIV).

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (частина 1 статті 4 Закону № 161-XIV).

Положеннями частини 1 статті 16 Закону № 161-XIV передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 ЦК України).

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі, підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення.

Висновком судово почеркознавчої експертизи № 1071/11957, складеним 06 липня 2017 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_3 встановлено, що підписи в Договорі оренди землі від 01 лютого 2007 року, Акті приймання передачі земельної ділянки від 01 лютого 2017 року № 0145, Акті визначення меж земельної ділянки № 323 виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 (а. с. 203 - 218).

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

В пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що відповідно до статті 387 ЦК України та частини 3 статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право власності ОСОБА_1 підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку, Договір оренди від 01 лютого 2007 року № 145 позивач особисто не підписувала, повноваження на це в установленому законом порядку іншій особі не надавала, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення, а тому наявні правові підстави для визнання його недійсним та повернення земельної ділянки власнику.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги щодо строку позовної давності не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірного Договору оренди землі, лише у червні 2016 року, що в розумінні частини 1 статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Отже, посилання ПСП ім. Щорса на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримувала плату за користування землею суперечить нормам статті 261 ЦК України.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року № 6-48цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Доводи апеляційної скарги про те, що подальші після укладення договору дії позивача свідчать про наступне схвалення нею Договору оренди землі та його умов правового значення не мають та висновків суду першої інстанції щодо визнання договору недійсним, з урахуванням Висновку судово почеркознавчої експертизи № 1071/11957, складеним 06 липня 2017 року, експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_3, не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства імені Щорса відхилити.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

ОСОБА_4