Головуючий суду 1 інстанції - Коваленко Д.С.
Доповідач - Орлов І.В.
Справа № 414/643/15-ц
Провадження № 22ц/782/213/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

головуючого Орлова І.В.,

суддів Авалян Н.М., Назарової М.В.,

за участю: секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

представника позивача: адвоката Кізіми В.В.,

відповідачки: ОСОБА_3

представника відповідачки: ОСОБА_4

третьої особи: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_5, приватний нотаріус Кремінського районного нотаріального округу - Тимошенко Микола Миколайович, про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 лютого 2017 року, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 (далі позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 (далі відповідачка). Позивач, посилаючись на приписи статей 16, частини 3 статті 203, статей 215, 225, 1221 та 1257 ЦК України, просив визнати недійсним заповіт від 27 червня 2014 року, складений від імені його батька - ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив дві обставини, а саме: 1) заповіт від імені ОСОБА_8 був підписаний іншою особою; 2) волевиявлення ОСОБА_8 про передачу всього майна ОСОБА_3 не відповідало волі заповідача, оскільки в міру своєї хвороби останній не зовсім міг усвідомлювати свої дії та іноді міг знаходитись у непритаманному психоемоційному стані.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 лютого 2017 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Кізіма В.В., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права, просив: рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначив, що суд безпідставно відмовив у долучені та дослідженні доказів про поведінку ОСОБА_8 під час вживання алкогольних напоїв; суд безпідставно відмовив у проведенні комплексної судово-психіатричної та медичної, почеркознавчої експертиз, штучно роздробивши комплексне дослідження на прості складові; суд залишив поза увагою причини та обставини смерті ОСОБА_8; рішення суду не відповідає вимогам, що пред'являються до нього цивільно-процесуальним кодексом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення: представника позивача - адвоката Кізіми В.В., відповідачки ОСОБА_3, її представника - ОСОБА_4, третьої особи - ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач - ОСОБА_6 є сином ОСОБА_8, що підтверджується даними копії Свідоцтва про народження, виданого 17 серпня 1990 року (т.1. а.с.8).

27 червня 2014 року об 11-30 годині приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Тимошенком М.М. за реєстровим номером 1134 (бланк серії НАА 726442) був посвідчений заповіт. Із змісту зазначеного документу слідує, що на випадок своєї смерті ОСОБА_8 зробив заповідальне розпорядження про передачу всього належного йому майна, прав та обов'язків громадянці ОСОБА_3 ( т.1 а. с. 9).

Згідно з даними Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 10 травня 2017 року, складений ОСОБА_8 27 червня 2014 року заповіт (бланк 726442, реєстр 1134) є чинним і таким що 27 червня 2014 року об 11-49 години був зареєстрований у спадковому реєстрі реєстратором - приватним нотаріусом Тимошенком М.М. (т. 6 а.с.19).

За життя ОСОБА_8 страждав рядом хронічних захворювань серця, шлунку, ендокринної системи. З 14 лютого 2012 року Луганським обласним центром Медико-соціальної експертизи він був визнаний інвалідом 3-ї групи за загальним захворюванням.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 раптово помер, що підтверджується даними копії Свідоцтва про смерть (т. 1 а. с. 7).

Згідно з даними висновку експерта № 124 від 16 березня 2015 року під час судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень не встановлено. Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок гострого геморагічного панкреатиту - панкреонекрозу на фоні алкогольного сп'яніння важкого ступеню (т. 4 а. с. 63-84).

Після смерті ОСОБА_8 із заявами про прийняття спадщини звернулися : 01 рудня 2014 року позивач - ОСОБА_6; 15 грудня 2014 року - відповідачка ОСОБА_3. Спадкову справу № 91/2014 заведено 01 грудня 2014 року у приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Тимошенко М.М. ( т.6 а. с. 15,16, 18, 20).

З червня 1982 року ОСОБА_8 працював суддею, на момент смерті обіймав посаду голови Кремінського районного суду Луганської області (т.1 а. с. 125; т. 3 а.с.12).

29 січня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань України за № 0000076 співробітниками Кремінського РВ ГУМВС України в Луганській області внесено інформацію про вчинення кримінального правопорушення за статтею 358 КК України, яка передбачає відповідальність за підроблення документів, печаток, штампів та бланків, їх збут, використання підроблених документів (т.4 а. с. 12-14).

Проведена у зазначеному кримінальному провадженні судова-почеркознавча експертиза № 4714 від 25 червня 2015 року зробила такі висновки: 1) Підпис від імені ОСОБА_8 у заповіті від 27 червня 2014 року на бланку серії НАА 726442 в рядку «Підпис» виконаний ОСОБА_8. 2) Рукописний запис «Текст заповіту мною вголос прочитаний, записаний з моїх слів власноруч підписаний мною. ОСОБА_8» у заповіті від 27 червня 2014 року на бланку серії НАА 726442 - виконаний ОСОБА_8. Встановити, чи виконані досліджувані підпис та рукописний напис під впливом природних збиваючих факторів, не виявилося можливим з причин вказаних у дослідницький частині висновку (т. 2 а. с. 143-152).

Згідно з висновком № 37/27 комплексної медико-психіатричної експертизи від 15 липня 2016 року соматичні захворювання у ОСОБА_8, які були встановлені на підставі наданої експертам медичної документації, не супроводжувалися психічними розладами, які б однозначно унеможливлювали усвідомлення ОСОБА_8 значення своїх дії та його здатність керувати ними (т.4. а. с. 82-114).

Комісійна первинна посмертна судово-психіатрична експертиза у своєму висновку № 215 від 03 грудня 2015 року зазначила, що: 1) У наданих матеріалах відсутні доказові ознаки того, що ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за життя страждав на алкогольну залежність. 2) У зв'язку з тим, що надані матеріали не дають можливості встановити факт того, що за життя ОСОБА_8 страждав на алкогольну залежність, не надається можливим також встановити, чи була така залежність фактором, який сприяв розвитку та (або) загостренню встановлених у нього і підтверджених медичною документацією (у тому числі експертними висновками) захворювань. Крім того, встановлення причин загострення соматичної патології не є компетенцією судово-психіатричної експертизи, а вирішується при проведенні судово-медичної експертизи. 3) У зв'язку з тим, що доказові ознаки алкогольної залежності ОСОБА_8 не встановлені, як відсутні докази того, що у період часу, що відноситься до розпорядження належним йому майном, при складані заповіту 27 червня 2014 року, знаходився у будь-якому психічному розладі, у тому числі пов'язаному з алкогольною залежністю, він міг на той час усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; 4) Захворювання, якими за життя страждав ОСОБА_8 і які підтверджені медичною документацією (у тому числі експертними висновками) є хронічними соматичними хворобами, оцінка ступеню тяжкості яких є компетенцією судово-медичної експертизи. Однак, згідно з наданою медичною документацією патологія (хвороби) якою за життя страждав ОСОБА_8 не супроводжувалися хронічним, стійким або тимчасовим психічним розладом на період розпорядження ОСОБА_8 своїм майном, при складані заповіту 27 червня 2014 року. Тому здатність ОСОБА_8 усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними при розпорядженні належним йому майном при складанні заповіту 27 червня 2014 року, порушена не була. 5) Доказові ознаки того, що ОСОБА_8 при складанні заповіту 27 червня 2014 року страждав на хронічний або стійкий психічний розлад, або знаходився у тимчасово хворобливому психічному стані, у наданих матеріалах відсутні. За своїм психічним станом ОСОБА_8 не був позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (том 3 а.с.80-89).

Свідок ОСОБА_9 підтвердив факт особистої присутності ОСОБА_8 27 червня 2014 року у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Тимошенка М.М. під час складання заповіту.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 надали показання з приводу обставин особистого життя та стану здоров'я заповідача ОСОБА_8, про характер взаємовідносин, що склався між заповідачем та його сином ОСОБА_6, між заповідачем та його співмешканкою - ОСОБА_3.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позивач не довів недійсність складеного 27 червня 2014 року ОСОБА_8 з обох наведених у позовній заяві підстав. Апеляційний суд погоджується з такими висновками, зважаючи на таке.

І. Так, під правочином у цивільному праві розуміють правомірну вольову дію суб'єкта цивільних правовідносин, яка спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. За своєю юридичною природою складання заповіту є одностороннім правочином.

Статтею 1257 ЦК України визначені підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним. При цьому до заповіту, як до одностороннього правочину можуть застосовуватися загальні норми § 2 глави 16 ЦК України, якщо встановлені судом обставини узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у статті 1257 ЦК України.

На підставі статті 215 ЦК України розрізняють наступні види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом; та оспорювані правочини - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: 1) про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності; 2) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. На підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Вимога про встановлення нікчемності заповіту у разі наявності відповідного спору, підлягає розгляду судом.

Під час судового розгляду справи з достатньою повнотою встановлено, що 27 червня 2014 року заповідач - ОСОБА_8 особисто, у приміщенні нотаріальної контори підписав заповіт, яким у випадку смерті розпорядився передати все належне йому майно, права та обов'язки громадянці ОСОБА_3. Складений ОСОБА_8 заповіт був виконаний на спеціальному бланку № 726442. Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Тимошенком М.М. (реєстр 1134). Інформацію про здійснення цього заповіту 27 червня 2014 року об 11-49 години нотаріусом було своєчасно внесено до Спадкового реєстру.

Правильно розцінений судом першої інстанції як письмовий доказ висновок судової почеркознавчої експертизи № 4714 від 25 червня 2015 року підтверджує факт підписання оспорюваного заповіту особисто заповідачем - ОСОБА_8.

Таким чином, факт підписання заповіту від імені ОСОБА_8 іншою особою, позивач не довів. Заповіт було складено з дотриманням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. Висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову з причини підписання заповіту не ОСОБА_8, а іншою особою, є правильним і таким, що відповідає обставинам справи.

ІІ. Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені зокрема частиною 3 статті 203 ЦК України, згідно з якою: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частини 1 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до частини 1 статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Отже, виключно зазначені у статтях 225 та 231 ЦК України загальні підстави недійсності правочину зумовлюють те, що відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК України, волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК України).

Отже, під час розгляду справ про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених частиною 1 статті 225 ЦК України, судом враховується, що для визнання такого правочину недійсним, предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Причому зазначений експертний висновок є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Про те, що заповідач - ОСОБА_8 у момент складання заповіту, тобто 27 червня 2014 року об 11-30 хвилин у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Тимошенка М.М., не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, висновками проведених у справі комплексної медико-психіатричної експертизи № 37/27 від 15 липня 2016 року та комісійної первинної посмертної судово-психіатричної експертизи № 215 від 03 грудня 2015 року, не доведено.

Наданими доказами позивач не довів, що волевиявлення ОСОБА_8 під час укладення ним 27 червня 2014 року нотаріально посвідченого заповіту на ім'я ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало волі заповідача. Досліджена судом медична документація не містить висновків щодо наявності у ОСОБА_8 психічного або іншого захворювання, внаслідок якого ОСОБА_8 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову з причини того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, є правильним і таким, що відповідає встановленим обставинам справи. Доводи апеляційної скарги правильність зазначеного висновку не спростовують.

Відповідно до статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суд з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог статтей 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного й обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги ОСОБА_6 немає.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 315, 319, 325 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: