АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8449/17 Справа № 205/5536/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

07 грудня 2017 року м. Дніпро

Суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Каратаєва Л.О., розглянувши заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 державна нотаріальна контора про визнання додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 дніпропетровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 21 листопада 2017 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, до якої додав заяву про забезпечення позову, в якій просив винести ухвалу, якою накласти арешт на будинок за адресою: м. Дніпро, пров. Квітковий, буд. 82.

Заява представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Також вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Зі змісту ч.1 ст. 152 ЦПК України вбачається, що накладення арешту на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу, та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

Згідно роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.3 зазначеної Постанови, згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Зі змісту заяви та доданих до неї матеріалів, вбачається, що вона фактично не має обґрунтування як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту.

Крім того, заявником в заяві не зазначено на докази, що підтверджують право власності на зазначений будинок саме відповідачу, які також не додано до заяви, та які не містяться в матеріалах справи, а отже підстави для застосування саме такого виду забезпечення позову відсутні.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення заяви немає.

Керуючись ст. ст. 152, 153, 301 ч.1 п.7 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_3 представника позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала касаційному порядку не підлягає.

Суддя Л.О. Каратаєва