АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1924/17 Головуючий 1 інст. Панас Н.Л.
Справа № 635/6191/16-ц
Категорія: договір фінансового лізингу
Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі ТОВ «ЛК «Ваш Авто») про визнання договору фінансового лізингу недійсним.

На обґрунтування позивач вказала, що 30 травня 2016 року укладено Договір фінансового лізингу № 003674, предметом якого є автомобіль ВАЗ Гранта вартістю 9 877 доларів США 47 центи, що еквівалентно 249 900 грн. 00 коп. В день укладення договору вона сплатила 25 600 грн. 00 коп., які вважала частковою оплатою вартості транспортного засобу. Однак даний платіж виявився адміністративним, тобто винагородою лізингодавця за організаційні заходи. Посилалася на несправедливі умови щодо визначення поняття адміністративного платежу, його розміру та повернення у разі розірвання договору.

Крім того, спірний договір укладено ТОВ «ЛК «Ваш Авто» без відповідного дозволу (ліцензії) на надання фінансових послуг.

ОСОБА_1 вважала, що такі умови порушують її права як споживача, а також суперечать положенням ОСОБА_3 України від 12 травня 1991 року № 1023-ХП (з наступними змінами) «Про захист прав споживачів» (далі ОСОБА_3 № 1023-ХП) та ОСОБА_3 України в редакції від 16 січня 2004 року № 723/97-ВР «Про фінансовий лізинг» (далі ОСОБА_3 № 723/97-ВР), а відтак підлягають визнанню недійсними, а сплачені нею кошти у сумі 25 600 грн. 00 коп. - поверненню.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2016 року позов задоволено.

Договір фінансового лізингу № 003674, укладений 30 травня 2016 року між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_1, визнано недійсним.

З ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 стягнуто суму в розмірі 25 600 грн. 00 коп. та 551 грн. 20 коп. судового збору.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року в задоволенні заяви ТОВ «ЛК «Ваш Авто» про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 представник ТОВ «ЛК «Ваш Авто», посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що 30 травня 2016 року позивач сплатила на рахунок відповідача платіж в розмірі 25 600 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією та виключає наявність несправедливих у мов у розумінні статті 18 ОСОБА_3 № 1023-ХП); ОСОБА_1 підписала кожну сторінку договору, що є підтвердженням факту ознайомлення з усіма істотними у мовами цього договору та відповідає принципу волевиявлення сторін; вказівка на те, у кого саме буде придбано товар для лізингоодержувача, не є істотною умовою договору про фінансовий лізинг; ОСОБА_3 № 1023-ХП не є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини; судом безпідставно не застосована правова позиція, що міститься в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13; ОСОБА_1 не зверталась до ТОВ «ЛК «Ваш Авто» з претензією або вимогами щодо порушення її прав умовами спірного договору; такий вид послуг як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є відмінним від послуг фінансового лізингу та не потребує наявності ліценції; Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 визначає слабкий статус споживача та посилює його захист виключно у сфері споживчого кредитування; доказів введення позивача в оману з боку відповідача матеріали справ не містять.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 представник ОСОБА_1 просить залишити заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 30 травня 2016 року між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_1 укладено Договір фінансового лізингу № 003674, предметом якого став транспортний засіб ВАЗ Гранта.

В день укладення договору ОСОБА_1 сплатила 25 600 грн. 00 коп., які вважала частковою оплатою вартості транспортного засобу.

09 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про розірвання договору про фінансовий лізинг та повернення цих коштів.

Листом від 01 липня 2016 року № НОМЕР_1 «ЛК «Ваш Авто» повідомило позивача про те, що договір вважається розірваним з 14 червня 2016 року, а сплачений адміністративний платіж у розмірі 25 600 грн. 00 коп. поверненню не підлягає згідно з пунктом 12.1. статті 12 Договору (а. с. 6-11, 13, 16).

За правилами пункту 12.1 статті 12 Договору фінансового лізингу № 003674 від 30 травня 2016 року у випадку його розірвання лізингоодержувачем поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та /або частини авансових платежів 40% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. У такому випадку адміністративний платіж поверненню не підлягає.

Згідно з умовами договору адміністративний платіж розуміє під собою першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого внеску, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату.

Відповідно до пунктів 8.2 статті 8, 9.1 статті 9, 10.3 статті 10 Договору фінансового лізингу № 003674 від 30 травня 2016 року вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 9 877 доларів США 47 центи, що еквівалентно 249 900 грн. 00 коп.; авансовий платіж - 50%, щомісячний періодичний платіж 153 долари США 77 центи, що еквівалентно 3 890 грн. 40 коп.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 зазначила, що укладений з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» Договір № 003674про фінансовий лізинг від 30 травня 2016 року суперечить положенням ОСОБА_3 України про захист прав споживачів.

Згідно з частиною другою статті 1, статтею 2 ОСОБА_3 № 723/97-ВР за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувача на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, які виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлі-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим ОСОБА_3.

За частиною 2 статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частини 1, 2 статті 215 ЦК України).

Стаття 18 ОСОБА_3 № 1023-ХП містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина 6 статті 18 ОСОБА_3 № 1023-ХП).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині 2 статті 18 ОСОБА_3 № 1023-ХП умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 ОСОБА_3 № 1023-ХП можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідно наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини 3 статті 18 ОСОБА_3 № 1023-ХП); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення прав споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини3 статті 18 ОСОБА_3 № 1023-ХП).

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лоізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязання щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 34 ОСОБА_3 України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-4 статті 4 ОСОБА_3 України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини 1 статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним (частина 1 статті 220 ЦК України).

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів.

Оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно зі статтею 16 ОСОБА_3 № 723/97-ВР не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору, пункт 12.1 статті 12 договору порушує принцип добросовісності.

При цьому у ТОВ «ЛК «Ваш Авто» відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на загальний характер ОСОБА_3 № 1023-ХП стосовно регулювання спірних правовідносин та сплату 30 травня 2016 року позивачем платежу в розмірі 25 600 грн. 00 коп., що виключає наявність несправедливих у мов у розумінні статті 18 ОСОБА_3 № 1023-ХП є безпідставними з огляду на вказану правову позицію Верховного Суду України.

Посилання на правову позицію, що міститься в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13, є помилковим.

Доводи щодо підписання ОСОБА_1 кожної сторінки договору та відсутності з боку позивача претензій або вимог щодо порушення її прав умовами спірного договору на висновки суду не впливають.

Посилання на відсутність доказів введення позивача в оману з боку відповідача, а також щодо вказівки на те, у кого саме буде придбано товар для лізингоодержувача, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позов предявлено з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника Товариства з обмежено відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - відхилити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

ОСОБА_5