Справа № 2-896/2003 Провадження № 22-ц/795/447/2017 Категорія - цивільна Головуючий у I інстанції - Кухта В. О.
У Х В А Л А

19 травня 2017 року м. Чернігів

А п е л я ц і й н и й с у д Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

за участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Чернігівського районного суду від 16 вересня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1 про незгоду з постановою народного судді та скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу судді Чернігівського районного суду від 16 вересня 2016 року, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за його заявою про незгоду з постановою народного судді та скасування постанови, та направити справу до суду першої інстанції для розгляду справи в порядку позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вказана ухвала винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Так, заявник зазначає, що суддя першої інстанції невірно прийшов до висновку про те, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не дотримавшись приписів ч. 9 ст. 8 ЦПК України, відповідно до яких забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Посилається на те, що суддя не взяв до уваги роз'яснень Указу Президії Верховної Ради УРСР «Про деяку зміну порядку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей» від 01 березня 1985 року та порушив встановлений цим Указом порядок розгляду заяви ОСОБА_2 про стягнення аліментів, а саме, незаконно розглянув заяву одноособово, не зважаючи про наявність спору про право, та у відсутності його згоди на розгляд такої заяви без відкриття позовного провадження. Вказує, що наведеним нормативним актом визначено необхідність скасування постанови у разі поданої незгоди з постановою про стягнення аліментів, а вимога одного з батьків про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей має розглядатись у порядку позовного провадження.

Крім того, апеляційна скарга містить посилання на те, що при винесенні постанови від 11 грудня 2003 року суддею, без дотримання положень ч. 2 ст. 82 КпШСУкраїни (в редакції, чинній на день винесення постанови), не була врахована наявність у боржника ще двох неповнолітніх дітей, які в подальшому виявились матеріально менш забезпеченими, що відповідно порушило їх права.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуюче наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя районного суду виходив з того, що оскільки чинним ЦПК України не передбачено процедури, за якою суд першої інстанції може скасувати постанову про стягнення аліментів, а перегляд судових рішень здійснюється відповідно до розділу V ЦПК України, у зв'язку з чим заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак, з таким висновком не може погодитись апеляційний суд через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Встановлено, що у вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського районного суду із заявою про незгоду з постановою народного судді та скасування постанови (а.с. 1-7). В мотивування цього заявник зазначав, що постанова судді від 11 грудня 2003 року про стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, винесена з порушенням вимог чинного на той час законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що постановою судді Чернігівського районного суду від 11 грудня 2003 року з ОСОБА_1, 1973 року народження, стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, починаючи з 24 листопада 2003 року і до її повноліття (справа № 2-896/2003 а.с. 5).

Ухвалюючи вказану постанову, суддя керувався положеннями ст.ст. 80-82 КпШС України від 20 червня 1969 року (в редакції, чинній на день винесення постанови).Так, згідно ст. 80 цього Кодексу батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку.

В своїй ухвалі про відмову у відкритті провадження суддя районного суду зазначив про те, що оскільки заява ОСОБА_1 подана 14 вересня 2016 року, то вона повинна розглядатися за нормами чинного ЦПК України, а не відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР «Про деяку зміну порядку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей» від 01 березня 1985 року, на який посилався заявник.

Проте, суддя залишив поза увагою, що зазначений нормативний акт на момент розгляду заяви ОСОБА_1 про незгоду з постановою народного судді був чинним і залишається чинним на теперішній час.

Так, вказаним вище Указом визначено, що заява про стягнення аліментів на

неповнолітніх дітей у разі відсутності спору розглядається народним суддею одноособово без порушення цивільної справи. Заява про стягнення аліментів розглядається при наявності згоди особи, зобов'язаної платити аліменти, або неодержанні суддею у встановлений строк її заперечень.

У разі відсутності відомостей про згоду особи, зобов'язаної платити аліменти, народний суддя не пізніш як наступного після одержання заяви дня повідомляє її про цю заяву і пропонує їй у строк не більш як десять днів, якщо вона і заявник проживають в одному місті чи районі, а в інших випадках у строк не більш як двадцять днів повідомити про свою згоду на стягнення аліментів або подати заперечення проти пред'явленої вимоги.

При одержанні згоди особи, зобов'язаної платити аліменти, або у разі неодержання в установлений у повідомленні строк її заперечень, народний суддя не пізніш як наступного дня виносить постанову про стягнення аліментів. Стягнення аліментів провадиться в розмірах, установлених законом.

При незгоді з постановою народного судді особа, зобов'язана платити аліменти, має право подати про це заяву до суду. В цьому разі народний суддя скасовує постанову, і вимога одного з батьків про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей розглядається у порядку позовного провадження.

Положеннями ч. 8 ст. 8 ЦПК України визначено, що забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

За змістом ч. 3 статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Отже, апеляційний суд вважає, що заявник дотримався порядку, який був законодавчо визначений для розгляду питання про скасування постанови судді, постановленої одноособово, про стягнення аліментів на час її винесення. Разом з тим, ця його заява безпідставно не була долучена до матеріалів цивільної справи № 2-896 за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів, а заведена у окреме провадження, яке стосується виконання судових рішень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суддя, отримавши вказану заяву ОСОБА_2, не повинен був вирішувати питання про відкриття провадження, оскільки визначений для скасування постанови про стягнення аліментів процесуальний порядок цього не потребував, а мав вирішувати питання поновлення або непоновлення строку на подання цієї заяви, про що, в тому числі просив і сам ОСОБА_1

Приймаючи до уваги наведені норми, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок районного суду про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про незгоду з постановою народного судді та скасування постанови. Крім цього, вказуючи про неможливість розгляду даної заяви в порядку цивільного судочинства, суддя не вказав, за правилами якого саме судочинства повинна розглядатись така заява.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що оспорювана ухвала суперечить нормам процесуального закону, оскільки зроблені суддею висновки не відповідають обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Чернігівського районного суду від 16 вересня 2016 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: