Справа № 500/502/15-ц
Провадження № 2/500/1000/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Борчану О.М.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ ОТПФУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 132694грн. 07коп. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Свої вимоги в позовній заяві позивач мотивував тим, що 17 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - Банк), правонаступником якого є ТОВ ОТПФУ та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МL-504/038/2008 (далі кредитний договір), за яким ОСОБА_1 надано кредит в сумі 120582грн. В забезпечення виконання вищезазначеного договору між Банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SR-504/038/2008 (далі договір поруки). Відповідач ОСОБА_1 не виконав обовязки за кредитним договором, внаслідок чого станом на 19 листопада 2014 року виникла заборгованість в сумі 132694грн. 07коп., яка складається з 100171грн. 30коп. заборгованості по тілу кредиту, 11793грн. 43коп. заборгованості за відсотками по кредиту та 20729грн. 34коп. пені. Позивач просить стягнути зазначену суму з відповідачів солідарно, а також стягнути судові витрати (а.с.2-4)

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 з позовними вимогами не погодився, просив в позові відмовити, вважає, що заборгованість відповідачами сплачувалась своєчасно відповідно до умов договору, протягом тривалого періоду з 2008 року по 2014 рік ніяких претензій від Банку до відповідачів не було, позивач не надав доказів в підтвердження своїх вимог, не надав витребувані документи, а також просив застосувати строк позовної давності до вимог позивачів.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання викликалася належним чином, але не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Але раніше вона надавала пояснення та заперечення по справі, аналогічні запереченням відповідача ОСОБА_1

Враховуючи, що позивач по справі надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідачка давала суду свої пояснення та заперечення раніше, суд розглядає справу за відсутністю позивача та відповідачки ОСОБА_2 по наявним доказам.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В судовому засідання встановлено, що 17 червня 2008 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_1 надано кредит в сумі 120582грн. строком до 17 червня 2022 року (т.1 а.с.10-18). В забезпечення виконання вищезазначеного договору між Банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки (т.1 а.с.8,9). Відповідно до договору факторингу від 5 червня 2014 року право вимоги за кредитним договором перейшло від Банку до ТОВ ОТПФУ (т.1 а.с.25-50) Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно ст.1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, а також відповідно до ст.550 ЦК України сплатити неустойку (штраф, пеню). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто вищезазначеними нормами передбачений обовязок відповідача повернути кредит позивачу в строк та в повному обсязі, за невиконання чого передбачена відповідальність у вигляді сплати пені.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вищевказаних норм позивач не надав жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК України щодо підтвердження своїх вимог щодо розміру заборгованості. Так позивачем, всупереч ухвал суду не надано документів доказів в підтвердження факту надання кредиту відповідачу ОСОБА_1 відповідного бухгалтерського документу. Крім того, в позовних вимогах та наданих документах відсутні відомості щодо детального розпису загальної заборгованості; невідповідність розрахунків квитанціям, наданим відповідачами (т.2 а.с.20-21); відсутня інформація які суми на які рахунки зараховувалися під час погашення заборгованості; відсутність у наданому розрахунку повної вартості заборгованості з проведенням розрахунку поверхово та не зрозуміло для відповідачів та з наведенням лише цифр без вказання формул, за якими проведено нарахування; надання такого неповного розрахунку лише в липні 2016 року (т.2 а.с.34). Наявність цих обставин свідчить про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача ТОВ ОТПФУ. Такого самого висновку про необхідність наявності переліченої вище інформації дійшов Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ України в своїй ухвалі від 22 жовтня 2014 року по справі № 6-26251св14.

За таких обставин суд вважає позов не підлягаючим задоволенню.

Щодо заяви про застосування строку позовної давнини, то вона не підлягає задоволенню, через те, що строк виконання кредитного договору не настав (17 червня 2022 року).

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.514,526,550,610,611,625,1050,1054 ЦК України, ст.ст.10,11,57-60,88,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_3