АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Батрин О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2017 року в справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Рада адвокатів м.Києва про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що він є адвокатом відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № НОМЕР_1 від 8.12.2016 року, виданого на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва № 56 від 10.11.2016 року.

Встановлення даного факту йому необхідно з метою підтвердження того, що він є адвокатом, оскільки на сайті Національної асоціації адвокатів України - Єдиного реєстру адвокатів України відсутня інформація про те, що він є адвокатом. Така інформація наявна лише у витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, виданому Радою адвокатів м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2017 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Рада адвокатів м.Києва про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що спір про право відсутній, його право не порушене ані Національною асоціацією адвокатів України, ані Радою адвокатів м. Києва, оскільки Порядком ведення єдиного реєстру адвокатів України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачений строк, протягом якого відомості відносно адвоката мають відображатися у Єдиному реєстрі адвокатів України. Таким чином дане питання на законодавчому рівні не врегульоване. Крім того, вказаний Порядок, не надає право адвокату, у даному випадку заявнику, вимагати пришвидшення внесення відповідних даних до вказаного Реєстру.

Необхідність встановлення юридичного факту здобуття статусу адвоката для заявника - це є можливість для реалізації конституційного права на працю та можливість заробляти собі на життя працею, яку заявник вільно обрав, що визначено ст. 43 Конституції України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що з поданої ОСОБА_2 заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а саме щодо не включення його до Єдиного реєстру адвокатів України, що ведеться Національною асоціацією адвокатів України.

Проте, з такими висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За положеннями частин 1, 2, 4 ст. 256 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_2 зазначав, що встановлення факту, що має юридичне значення, йому необхідне для підтвердження того, що він є адвокатом, оскільки на сайті Національної асоціації адвокатів України - Єдиного реєстру адвокатів України така інформація відсутня.

До заяви додано, зокрема, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № НОМЕР_1 від 8.12.2016 року, видане на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва № 56 від 10.11.2016 року, лист Ради адвокатів м. Києва від 04.09.2017 року № 221, у якому, зазначено, зокрема, що Рада адвокатів міста Києва, за допомогою електронної пошти направила скан-копії документів адвоката ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_1, свідоцтво № НОМЕР_1 від 08.12.2016 року, для внесення адміністраторами Єдиного реєстру адвокатів України Ради адвокатів України, копія витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, виданого Радою адвокатів м. Києва, роздруківка пошуку адвоката з сайту Національної асоціації адвокатів України.

Матеріали справи не місять відомостей про припинення права на заняття адвокатською діяльністю, анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю тощо, що б свідчило про те, що встановлення факту буде в подальшому пов'язане з вирішенням спору про право.

Перевірити вказану обставину на стадії вирішення питання про відкриття провадження за заявою, без урахування думки заінтересованої особи не є можливим.

Частиною 4 ст. 259 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, та ч.6 ст.294 ЦПК України, в редакції від 15.12.2017 року, передбачено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, якщо в ході розгляду заяви ОСОБА_2 буде встановлено, що наявний спір про право, суд першої інстанції не буде позбавлений можливості залишити заяву без розгляду.

На вказане вище суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов передчасного висновку про наявність спору про право та як наслідок про відмову у відкритті провадження.

Пунктом 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про існування підстав для скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2017 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2017 року.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва