Справа №628/3291/16-ц
Провадження № 2/628/72/17
19 травня 2017 року Купянський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Волчек О.О.
секретаря - Дюкової Г.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Купянську справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-я особа: Купянський міськвиконком Харківської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-
Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в подальшому уточненим, у якому просять: усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним позивачам на праві власності житловим будинком, що знаходиться за адресою Харківська область м. Купянськ, вул. Олексіївська, б. 32; визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: Харківська область м. Купянськ, вул. Олексіївська, б. 32, зі зняттям ОСОБА_4 з реєстраційного обліку з належного позивачам приватного житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область м. Купянськ, вул. Олексіївська, б. 32.
В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 зазначає, що їй на праві спільної часткової власності належить ? частини житлового будинку, який розташований за адресою : Харківська область м. Куп»янськ, вул. Олексіївська, б. 32 . Разом з позивачем право приватної власності на ? частину вищезазначеного житлового будинку має її донька ОСОБА_4.
Крім того, у позові вказано, що у даному домоволодінні зареєстрований ОСОБА_3, колишній чоловік позивача ОСОБА_1, шлюб з яким був розірваний 24 квітня 2012 року. З лютого 2016 року, тобто 6 місяців, він не мешкає за місцем реєстрації але й не надає добровільної згоди на зняття з реєстрації.
Позивач також вказує, що ОСОБА_4 не є власником будинку. У звязку з тим, що у вказаному будинку зареєстрований відповідач, позивач, як власниця житла, не може у повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Також у позові зазначено, що відповідач не знаходиться з позивачем у родинних відносинах, не є членом її родини, фактично не проживає у будинку, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла, між позивачем та відповідачем не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вищевказаному будинку.
Відповідач надав заперечення, у яких вказано, що вимоги позивача є безпідставними та суперечать нормам чинного законодавства.
В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що до моменту його виїзду на заробітки до Російської Федерації, тобто, до 20.02.2016р., між позивачем та відповідачем не виникало питання щодо зняття останнього з реєстрації, а також на те, що перешкод у реалізації права власності позивачам відповідач не чинив.
Крім того, в запереченнях зазначено, що відповідно до 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідач вказує, що згідно до ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі:
1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом;
2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут;
3) спливу строку, на який було встановлено сервітут;
4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту;
5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд;
6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.
Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник земельної ділянки має право вимагати припинення сервітуту, якщо він перешкоджає використанню цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.
У запереченнях також вказано, що у звязку з тим, що підстави для припинення сервітуту, недоведеність позивачем факту непроживання строком понад один рік, недослідження причин непроживання відповідача за період часу з 20.02.2016р. по дату подачі позовної заяви, у задоволенні позову слід відмовити в повній мірі.
В судове засідання сторони та третя особа не зявились. Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву, у якій просить розглянути справу без своєї участі та участі позивача ОСОБА_4, вказавши що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить задовольнити позов. Представник третьої особи надав суду заяву, у якій міститься прохання про розгляд справи без його участі, вказавши, що не має пояснень по справі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Відповідач про причини неявки до суду не повідомив.
В судові засідання, призначені на 28.03.2017р., 05.05.2017р., відповідач також не з'являвся, судові повістки повернулись з відмітками поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
ОСОБА_5 ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Судові повістки направлялися відповідачу відповідно до ст. 74 ЦПК України на адресу, отриману судом в порядку ч.3 ст. 122 ЦПК України.
Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Крім того, у відповідності до вимог ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідач безумовно був обізнаний, що на розгляді в суді перебуває цивільна справа, де він є відповідачем, оскільки 11.01.2017р. він був присутній в судовому засіданні, коли допитували свідка, а також отримав судову повістку у попереднє судове засідання, призначене на 16.11.2016р., надав заяви про відкладення даного засідання та судового засідання, призначеного на 16.12.2017р. (а.с.31,33,47), надав розписку про отримання копії позовної заяви з додатками та уточненої позовної заяви(а.с.38,72), надавав заперечення на позов(а.с. 43-44). був повідомлений про виклик до суду на 31.01.2017р., про що свідчить його підпис у явочному листі суду(а.с.64).
Як зазначено у ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати свої процесуальні обовязки.
Таким чином, явка до суду є процесуальним обовязком сторін.
При таких обставинах суд вважає необхідним розглядати справу заочно, оскільки справа розглядається значний проміжок часу, і її неодноразове відкладення може потягнути за собою порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом своїх прав.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч.1 ст. 224 ЦПК України.
Прийнявши до уваги доводи учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що 8 березня 2016р. пішла привітати зі святом сусідів ОСОБА_1, її маму, ОСОБА_7 та ОСОБА_3, дізналась, що ОСОБА_3 з ними не живе, виїхав з будинку та вивіз речі. Крім того, свідок ОСОБА_6 пояснила, що не зустрічала ОСОБА_3 з 08.03.2016р. Також свідок пояснила, що ОСОБА_8, бабуся ОСОБА_7, скаржилась їй на те, що ОСОБА_3 вивіз речі, та у будинку ОСОБА_1 не живе.
У суду немає підстав ставити під сумнів пояснення свідка.
На а.с.а.с. 4,6 містяться копії паспортів на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_4.
Як вказано у довідці № 4213 від 06.09.2016 р., виданої ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: м. Купянськ, вул. Олексіївська, 32, її чоловік, ОСОБА_3 зареєстрований за вищевказаною адресою, але не проживає з 20.02.2016 р. по теперішній час (а.с.7).
На а. с. 8 міститься копія рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24.04.2012 р., згідно якого шлюб між ОСОБА_3О та ОСОБА_1 розірваний, рішення набрало законної сили 04.05.2012 р.
ОСОБА_5 непроживання громадянина за місцем його реєстрації від 06.09.2016р., комісією в складі уповноваженого округу № 5 ОСОБА_7, представника ЖКП-1 ОСОБА_9, мешканців ОСОБА_6, ОСОБА_1, встановлено, що мешканець ОСОБА_3 дійсно не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, (а.с.9).
На а.с. 10 міститься договір дарування частини житлового будинку від 01.10.2012р., згідно якого ОСОБА_4, за згодою законних представників, прийняла безоплатно у власність, як дарунок від свого батька, ОСОБА_3, нерухоме майно, а саме: ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: Харківська область, місто Купянськ, вулиця Олексіївська, будинок № 32 на земельній ділянці Купянської міської ради Харківської області.
На а.с. 12-14 міститься технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 32, вул. Олексіївська, м. Купянськ, власником якого вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з розміром часток власності ? та ? відповідно.
На а.с. 15-17 міститься (мовою оригіналу): «домовая книга для прописки граждан, проживающих в доме № 32 по Алексеевской улице Купянского района», згідно якої ОСОБА_3, 02.05.1975р.н. зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 06.12.1997р.
На а.с. 20 міститься довідка адресного-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України, згідно якої ОСОБА_3, 02.05.1975р.н., зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.
Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач за вищезазначеною адресою реєстрації не проживає, до теперішнього часу, тобто більше 1 року, не виявляє інтересу до житла, з питання порушення його прав до органів внутрішніх справ не звертався. Будь-яких відомостей, яки б спростовували ці відомості, суду не надані.
Даних щодо домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його непроживання суду також не надано.
Крім того, у своїх запереченнях відповідач підтверджує, що він не проживав у вказаному домоволодінні і до 20.02.2016р., до виїзду до Російської Федерації.
У відповідності до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
ОСОБА_10 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ОСОБА_10 зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації
за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Аналізуючи вищевказані норми закону, які регламентують процедуру позбавлення права користування жилим приміщенням, суд вважає, що законодавством передбачений певний порядок, який захищає право власників жилих приміщень шляхом предявлення вимог про усунення відповідних перешкод, у даному випадку, у користуванні власністю, тобто жилим приміщенням- квартирою.
ОСОБА_10 ст.7,11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
В постанові від 16.11.2016р. по справі № 6-709цс16 Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
ОСОБА_10 з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
В судовому засіданні встановлено, що позивачі є співвласниками вищевказаного житлового будинку.
Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 25.11.1995р. по 24.04.2012р.
Таким чином, суд вважає, що відповідач був зареєстрований у житловому приміщенні, як член сім'ї, будучи чоловіком позивача ОСОБА_1
Крім того, даних щодо домовленості про збереження за відповідачем жилого приміщення за період його непроживання суду не надано.
У суду не викликає сумніву те, що реєстрація відповідача у належній позивачам на праві власності квартирі створює їм перешкоди у здійсненні ними права власності.
При таких обставинах, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.11,60,209,,212,214,215,218, 224-226 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 , ст. ст.29, 317,319,321, 391, 405 ЦК України, ст.156 ЖК Української СРСР, ст.ст. 7, 11 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,-
Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним позивачам на праві власності житловим будинком, що знаходиться за адресою Харківська область м. Купянськ, вул. Олексіївська, б. 32.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: Харківська область м. Купянськ, вул. Олексіївська, б. 32, зі зняттям ОСОБА_3 з реєстраційного обліку з належного позивачам приватного житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область м. Купянськ, вул. Олексіївська, б. 32.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії
Повний текст рішення виготовлений 24.05.2017р.
Головуючий О.О. Волчек