АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

19 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Саліхова В.В.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року (суддя Москаленко К.О.) у справі № 757/35696/15-ц Печерського районного суду м. Києва

за поданням державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нагайчука Миколи Володимировича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, стягувач: ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2017 року державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нагайчук М.В. (далі - Печерський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з вищевказаним поданням.

Державний виконавець, посилаючись на те, що боржнику відомо про ухвалене судом рішення про стягнення аліментів, а також боржник обізнаний про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання даного судового рішення, однак на виклики державного виконавця не з'являється, своїх боргових зобов'язань за рішенням суду не виконує, що свідчить про злісне ухиляння від виконання рішення суду, просив тимчасово обмежити боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні подання.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, стягувач ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначила, що ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права без повного з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні подання, у зв'язку з неявкою державного виконавця, оскільки діючим процесуальним законодавством передбачено, що неявка державного виконавця в судове засідання не перешкоджає розгляду подання. Судом не враховано практику, висловлену Верховним Судом України з даного питання.

Зазначала, що відмовляючи в задоволенні подання суд першої інстанції не дослідив наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують наявність боргових зобов'язань за рішенням суду у ОСОБА_4 та його ухиляння від виконання таких зобов'язань, а тому ухвала суду не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості.

За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання державного виконавця.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Печерський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець, належним чином повідомлений про час та місце розгляду подання, не з'явився в судове засідання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 26.11.2015 на примусове виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби (далі - Відділ) надійшло два виконавчі листи Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2015 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Починаючи з 28.09.2015 і до повноліття дітей. Виконавчий документ надійшов до Відділу у зв'язку з працевлаштуванням боржника на території Шевченківського району м. Києва.

30.11.2015 державним виконавцем відкрито виконавче провадження, про що винесено постанову.

27.05.2016 державним виконавцем складено довідку-розрахунок, відповідно до якої заборгованість по сплаті аліментів станом на 27.05.2016 склала 2 226 514,92 грн.

10.06.2016 до Відділу від ОСОБА_4 надійшла заява про перерахунок заборгованості по сплаті аліментів, оскільки доходи зазначені в довідці-розрахунку від 27.05.2016 ним були отримані до 28.09.2016, тобто до дати з якої підлягало стягнення аліментів за рішенням суду.

Державним виконавцем у відповідності до ст. 195 СК України здійснено перерахунок та складено довідку-розрахунок від 14.06.2016, відповідно до якої встановлено, що заборгованість станом на 31.05.2016 відсутня.

22 червня 2016 року, державним виконавцем Відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки виконавчий лист надійшов до Відділу за місцем роботи боржника, який згідно відповіді підприємства звільнився 23.05.2016.

З матеріалів справи також вбачається, що державним виконавцем Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Нагайчуком М.В. 18 липня 2016 року відкрито два виконавчих провадження ВП № 51699743 та ВП 51673644 з примусового виконання виконавчих листів, виданих Печерським районним судом м. Києва, про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей (а.с. 9, 14).

16 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до державного виконавця із заявою про накладення арешту на майно боржника та вжити заходів щодо заборони боржнику виїзду закордон (а.с. 17).

14 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із поясненнями, в яких зазначив, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2015 з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частина всіх доходів щомісячно, починаючи з 28.09.2015. Дохід в розмірі 6 549 230,97 грн. за 2015 рік був ним отриманий до 28.09.2015, тобто до початку стягнення аліментів (а.с. 26).

16 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про перевірку дійсних доходів боржника (а.с. 34-35).

В подальшому не погоджуючись із довідкою-розрахунком від 14.06.2016, ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано довідку-розрахунок заборгованості від 14 червня 2016 року, якою встановлено відсутність заборгованості по аліментам у ОСОБА_4, неправомірною та зобов'язано державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості за вказаний у довідці період (а.с. 79-83).

Положенням статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Приписи наведених положень закону вказують на те, що наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, та від яких особа ухиляється, є підставою для обмеження такої особи у праві виїзду за межі України.

Зокрема, про ухиляння боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків свідчать наступні дії: вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, установлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасне з'явлення за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Звертаючись до суду з поданням державним виконавцем не долучено до подання доказів наявності заборгованості по аліментам у ОСОБА_4

Ураховуючи наведені обставини та положення закону колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у ОСОБА_4 заборгованості по сплаті аліментів є безпідставними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Також є необґрунтованими доводи ОСОБА_1, що питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України вирішено судом з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, яка діяла на час вчинення судом процесуальної дії, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Частиною другою цієї статті суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи 12 жовтня 2017 року державний виконавець Печерського РВ ДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві Нагайчук М.В. звернувся до Печерського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України (а.с. 2).

13 жовтня 2017 року на адресу Печерського РВ ДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві судом першої інстанції надіслано судову повістку про виклик, в якій зазначено забезпечити явку державного виконавця в судове засідання 17.10.2017 та надати матеріали виконавчого провадження (а.с. 85).

В судове засідання призначене на 17.10.2017 державний виконавець не з'явився.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання, оскільки як вбачається з матеріалів справи явка державного виконавця визнана судом обов'язковою.

Згідно роз'яснень, які викладені Верховним Судом України в Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013, у випадку неявки до суду державного виконавця, якщо його явка визнана судом обов'язковою, та/або неподання до суду витребуваних документів виконавчого провадження суд відмовляє в задоволенні подання.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

Дата виготовлення повного тексту постанови - 22 грудня 2017 рік.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПО С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/35696/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12694/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.