Справа № 462/8185/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/1039/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про відшкодування коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 24 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що ремонт у квартирі відповідачів було здійснено позивачкою за її власні кошти за домовленістю з відповідачами, які в подальшому відмовились повернути позивачці вкладені у ремонт кошти. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідачів майнової шкоди в сумі 20786 грн. 32 коп., вкладених, за словами позивачки, в проведення капітального ремонту в квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_5,суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що правові підстави для цього відсутні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Підставами свого позову для стягнення суми витрат за проведений ремонт ОСОБА_2 зазначила ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що ремонт у квартирі АДРЕСА_1 здійснювала саме вона та за її власні кошти.

Надані позивачем товарні чеки, накладні наявні у матеріалах справи не є належним доказом понесених позивачем витрат, оскільки з таких документів неможливо встановити покупця та чи дійсно придбані будівельні матеріали були застосовані при ремонті квартири АДРЕСА_1.

Доводи позивача про те, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 надавали будь-які доручення позивачу ОСОБА_2, зокрема щодо здійснення ремонту у квартирі АДРЕСА_1, не заслуговують на увагу, оскільки з наявних у матеріалах справи довіреностей від 05 квітня 2012 року та 12 квітня 2012 року вбачається, що відповідачі надавали право представляти їх інтереси ОСОБА_8 та жодних повноважень чи доручень ОСОБА_2 не надавали.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: