Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/936/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія 53 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зазначав, що з 19 жовтня 2002 року він працював на різних посадах в Романівському районному виробничому відділі Житомирської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру». 31.03.2016 року він був звільнений з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпПУ, однак при звільнені йому не було виплачено заробітну плату за січень, лютий та березень 2016 року. В порушення ст.116 КЗпП України не проведено з ним відповідний розрахунок. Враховуючи вищевикладене та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь 4 368 грн. 19 коп. заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, а також 16 998 грн. 75 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 4 368 грн. 19 коп. заборгованості по заробітній платі, 16 998 грн. 75 коп. середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1000 грн. судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. Стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ДП «Центр державного земельного кадастру», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить застосувати позовну давність в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 10 червня 2002 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду спеціаліста ІІ категорії Дзержинської філії Житомирського центру державного земельного кадастру. 22 листопада 2010 року переведений на посаду техніка-землевпорядника Романівського районного виробничого відділу Житомирської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

Наказом № 40-к від 31 березня 2016 року ОСОБА_1 був звільнений в цей же день з посади техніка-землевпорядника Романівського районного виробничого відділу на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок з ним.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Судом встановлено, що при звільнені позивача 31 березня 2016 року він перебував на роботі та з ним не було проведено остаточний розрахунок.

З довідки №61 від 09 листопада 2016 року Житомирської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» вбачається, що станом на 09.11.2016 року заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 становить 4 368 грн. 19 коп. Сума нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати за січень 2016 року складала 1 481 грн. 62 коп., за лютий 2016 року 1 449 грн. 14 коп., за березень 2016 року 1 799 грн. 63 коп.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Однак, при визначенні середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції допустив помилку.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді(п. 8 Порядку).

Здійснюючи розрахунок середньої заробітної плати суд першої інстанції брав заробітну плату позивача за лютий березень 2016 року, однак середньомісячна заробітна плата повинна обчислюватись з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Тобто, двома останніми місяцями роботи, що передують події (даті звільнення 31 березня 2016 року) є січень лютий 2016 року.

Таким чином, середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні з 01 квітня 2016 року по 22 лютого 2017 року (день ухвалення рішення суду першої інстанції) складає 16 485 грн. 75 коп. (1 481 грн. 62 коп. (заробітна плата за січень 2016) + 1 449 грн. 14 коп. (заробітна плата за лютий 2016 року) = 2 930 грн. 76 коп. : 40 (відпрацьовані дні за січень лютий 2016 року) = 73 грн. 27 коп. (середньоденна заробітна плата) х 225 (кількість робочих днів за період з 01 квітня 2016 року по 22 лютого 2017 року) = 16 485 грн. 75 коп.).

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в частині стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зміні, із зменшенням стягнутої суми з 16 998 грн. 75 коп. до 16 485 грн. 75 коп.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з пропуском встановленого трудовим законодавством трьохмісячного строку, оскільки даний строк розпочався з наступного дня після звільнення 01 квітня 2016 року, а закінчився 01 липня 2016 року, тоді як позивач звернувся з позовом лише 23 листопада 2016 року, з огляду на таке.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в ч. 5 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного для після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Результат аналізу наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Встановивши, що виплата всіх належних позивачу від роботодавця сум не проведена з часу звільнення до часу ухвалення рішення у справі, а тому суд першої інстанції правильно вважав, що строк звернення до суду ОСОБА_1 не пропустив.

Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягуються в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад , його сплачено за мінімальною ставкою).

З огляду на наведене розмір судового збору стягнутого з відповідача в дохід держави підлягає зменшенню з 640 грн. до 624 грн. 64 коп.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» задовольнити частково.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2017 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення судового збору змінити, зменшити розмір стягнутої суми з 16 998 грн. 75 коп. до 16 485 грн. 75 коп., судового збору з 640 грн. до 624 грн. 64 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді